ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року	Львів	Справа № 140/10851/21 пров. № А/857/9262/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Хобор Р.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року, ухвалене суддею Ковальчуком В.Д. у м. Луцьку Волинської області у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 140/10851/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,   
                                                      ВСТАНОВИВ:
01 жовтня 2021 року позивач – ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , у якому з урахуванням заяви про уточненення позовних вимог (а.с. 30-31) просила:
-визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік не в розмірі місячного грошового забезпечення, без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, зокрема щомісячної додаткової грошової винагороди, у відповідності до норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 №260, та без врахування індексації грошового забезпечення;
-зобов`язати здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік з врахуванням в складі щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% місячного грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми;
-визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2013 рік без врахування індексації грошового забезпечення;
-зобов`язати здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2013 рік з врахуванням в складі індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми;
-визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення;
-зобов`язати здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі з якого вона обраховується щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, та індексації з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову в цій частині відмовити.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.01.2014 №4 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , механіка відділення зв`язку командного пункту, звільнену наказом командира НОМЕР_2 зенітного ракетного полку від 23.12.2013 №31-ПМ з військової служби у відставку відповідно до статті 26 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок", 11 січня 2014 року виключено зі списків особового складу частини.
Згідно доводів позивача, на день виключення зі списків особового складу військової частини її не повністю забезпечено грошовим забезпеченням, а саме виплачено грошову допомогу для оздоровлення за 2013 рік без врахування індексації. Крім того, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік виплачено без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення у розмірі 40% місячного грошового забезпечення (без щомісячної додаткової грошової винагороди, та без індексації). Також позивач зазначає, що виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, проведено без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення.
Згідно змісту довідки, наданої військовою частиною НОМЕР_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2013 рік позивачу було виплачено у січні 2013 року в розмірі 1963,63 грн (а.с.19).
В січні 2013 року грошове забезпечення позивача становило 1963,63 грн (посадовий оклад -565 грн + надбавка за вислугу років -210 грн + надбавка за виконання особливо важливих завдань -405,00 грн + надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищенням ризику для життя 42,38 грн. + премія -706,25 грн) (а.с.12). Враховуючи, що у січні 2013 року позивачу була нарахована та виплачена індексація у сумі 947,42 грн, при нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік не було враховано індексацію грошового забезпечення.
Також наданою на розгляд суду довідкою підтверджено, що позивачу в листопаді 2013 року було виплачено матеріальну допомогу в сумі 2005,76 грн (а.с.19), однак не було враховано щомісячну додаткову винагороду в розмірі 739,60 грн (а.с.12 зв.) та індексацію грошового забезпечення у сумі 515,14 грн (а.с.19).
На момент звільнення позивача з військової служби вона набула право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч. 2ст. 15 Закону №2011-ХІІ.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач отримувала додаткову грошову винагороду, яка нараховувалась і виплачувалась останньому щомісяця у розмірі 60% від посадового окладу, на підставі Постанови № 889 (а.с.21).
Однак відповідач не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нарахована одноразова грошова допомога при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою № 889.
Позивач, вважаючи дії відповідача щодо виплати сум грошового забезпечення під час проходження служби у Збройних Силах України та на час звільнення у неналежних розмірах протиправними, звернулась до суду за захистом свого порушеного права.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначені та врегульовані Законом № 2011-ХІІ.
Відповідно до положень статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін (стаття 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-ІІІ)).
Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 9 Закону № 2232-ХІІ грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації відповідно до закону.
Статтею 19 Закону № 2017-III визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом №2011-XII (в редакції, що діяла на день видання наказу про виплату грошового забезпечення).
Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частинами другою та третьою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції, що діяла на день видання наказу про виплату грошового забезпечення) від 07.11.2007 № 1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 № 161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889» (в редакції, що діяла на день видання наказу про виплату грошового забезпечення) для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20% місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40% місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60% місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80% місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Отже, зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена рішенням Уряду України, виплачувалася позивачу щомісяця з дня запровадження до дня виключення його із списків особового складу частини, тобто мала постійний (систематичний) характер.
Долученими до справи копіями особових рахунків підтверджено, що за період служби у 2013 році позивачу було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань.
Згідно доводів скаржника, матеріальна допомога на оздоровлення виплачена їй без врахування індексації грошового забезпечення, а маеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань – без врахування індексації грошового забезпечення та без врахування у складі грошового забезпечення щомісячного грошової винагороди у розмірі 40%.
На спростування тверджень позивача, відповідачем не надано жодних належних доказів. Крім того, скаржником в апеляційній скарзі вказується на безпідставність врахування при виплаті матеріальних допомог індексації грошового забезпечення та щомісячного грошової винагороди.
Так, частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 899) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду.
Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. У постанові від 06.02.2019 у вищезазначеній справі Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків: «Згідно з ч.2 та ч.3 ст.9 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням;                         3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення».
Таким чином, у даному випадку, щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, допомоги на оздоровлення.
Відповідно до абз.2 ч.3 ст.9 зазначеного Закону грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2013 рік без врахування індексації грошового забезпечення, а допомоги на вирішення соціально-побутових питань – без врахування у складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% місячного грошового забезпечення та індексації та зобов`язання до вчинення дій підлягають задоволенню.
Згідно інформації архівної довідки, в наказі командира військовї частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.01.2014 №4 (м. Квіеам`янка-Бузька) значиться, що при звільненні зі служби та виключення із списків особового складу частини позивачу відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (а.с.12).
Підпунктом 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 89) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно з пунктом 2 Постанови № 889, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Виходячи із приписів Постанови № 889, щомісячна додаткова грошова винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Тобто, виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів.
З матеріалів справи встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби вона набула право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ. Крім того, позивач отримувала додаткову грошову винагороду, яка нараховувалась і виплачувалась останньому щомісяця у відсотковому розмірі від посадового окладу, на підставі Постанови № 889.
Відтак, відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою № 889.
Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 16.05.2019 у справі № 826/11679/17, від 31.07.2019 у справі № 826/3398/17, від 08.08.2019 у справі № 802/955/17-а, від 24.03.2020 у справі № 810/2734/17, від 29.04.2020 у справі № 240/10130/19.
При вирішенні питання щодо індексації грошового забезпечення слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення.
Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку про те, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців Згідно довідки щодо отриманої індексації, наданої війповідачем на запит позивача (а.с.19) позивачу у 2013 році була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є складовою розміру одноразової грошової допомоги при звільнені позивача.
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд  апеляційної інстації приходить до висновку, що оскільки спірний додатковий вид грошового забезпечення (щомісячна додаткова грошова винагорода) має постійний статус виплати, відповідач необґрунтовано не включив цей додатковий вид грошового забезпечення в розрахунок суми розміру грошової допомоги при звільненні позивача, а також протиправно не врахував виплаченої індексації грошового забезпечення, а тому позовні вимоги щодо визнання дій пенсійного органу в цій частині протиправними та визначення військовій частині зобов`язання здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі з якого вона обраховується щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги є підставними, обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановлені статтею 309 КАС України.
Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                     ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року у справі №140/10851/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор