Справа № 444/3169/21                        Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л. 
Провадження № 22-ц/811/1809/22                Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
при секретарі Цьони С.Ю.
з участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 05 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Рава-Руська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :
       
25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Рава-Руська міська рада, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позивач свої позовні вимоги у позовній заяві мотивував тим, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказав, що разом з ним в цій квартирі зареєстровані відповідачі, однак реєстрація була формальною, відповідачі в будинку ніколи не проживали, не з`являються в будинку впродовж багатьох років. Зазначив, що реєстрація відповідачів в його будинку не дає йому вільно розпоряджатися своїм майном, оформити субсидії. Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 05 травня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Рава-Руська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Вважає, що матеріали справи містять достатню кількість доказів в підтвердження того, що відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації тривалий час без поважних причин. 
В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 05 травня 2022 року та ухвалити нове про задоволення позову. Судові витрати скаржник просить покласти на відповідачів.

06 вересня 2022 року від відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Вважають, що доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення не грунтуються на нормах закону, а твердження про те, що відповідачі без поважних причин не проживали в будинку, не відповідають дійсності. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих обставин, що судом не встановлено факту відсутності відповідачів у житловому приміщенні позивача понад один рік, суду не надано достатніх належних та допустимих доказів того, що законом чи домовленістю між позивачем та відповідачем було встановлено інший строк.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на будівлі від 15.05.1996 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 233663424 від 23.11.2020 року.
Відповідачі зареєстровані в будинку позивача, що підтверджується листами Рава-Руської міської ради від 04.11.2021 року № 4396/02-15 та № 4405/02-15, а також актами обстеження житлових умов заявника від 17.05.2021 року № 152, обстеження житлових умов заявника від 29.10.2021 року № 359, обстеження житлових умов заявника від 10.12.2021 року № 395.
З висновку комісії з питань захисту прав дитини Рава-Руської міської ради від 17.02.2022 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає, що зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 , 2005 року народження та визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою будинок АДРЕСА_1 є недоцільним. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини було заслухано ОСОБА_3 , де вона повідомила, що проживає без реєстрації разом зі сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Також повідомила, що готова добровільно зняти себе та дитину з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою, однак на даний час немає можливості зареєструватися за місцем фактичного проживання, оскільки на даний час її чоловік займається оформленням спадщини на частку майна після смерті його батька, так як для цього потрібна згода усіх співвласників житла, а у володінні чоловіка є лише 1/6 частка квартири, про що свідчить витяг про право власності.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
У відповідності до положень статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.
Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначив, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , у якому зареєстровані відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак протягом тривалого періоду відповідачі по місцю реєстрації не проживають, тому через формальну реєстрацію відповідачів в його житловому будинку, порушуються його законні права на користування та розпорядження власним будинком. Також він не має можливості отримати субсидію на комунальні послуги.

Матеріалами справи підтверджується, що права позивача, як власника житлового будинку порушуються відповідачами, які у будинку фактично не проживають, однак мають у ньому зареєстроване місце проживання, що є перешкодою для позивача у здійсненні повноважень власника.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у випадку, коли особа не проживає у спірному житловому приміщенні, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування.
Така позиція висловлена у висновку Верховного Суду у Постанові від 29 липня 2020 року у справі №345/1241/19.
Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ЦК України позивач є суб`єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом.
Гарантуючи захист права власності, законом надано ОСОБА_1 , як власнику, право вимагати усунення порушення його права.

Враховуючи те, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 , те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають у вказаному будинку протягом тривалого часу, що створює перешкоди для позивача у реалізації ним ряду прав та інтересів, створює незручності та додаткові обов`язки як для власника будинку, слід вважати, що позивач вправі заявляти вимоги на захист своїх прав та інтересів про визнання відповідачів особами, що втратили право на користування житлом.
Заперечуючи позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, відповідачка ОСОБА_3 зазначає, що її та її неповнолітню доньку обмежено у користуванні будинком без правової підстави, попри те, відповідачка факту не проживання у спірному житловому будинку не заперечувала.
В даному випадку відповідачами до суду першої та апеляційної інстанції не було надано жодних доказів на підтвердження чинення їм перешкод у проживанні в спірному будинку. З відповідними вимогами про усунення перешкод у користуванні квартирою або вселення до суду відповідачі не звертались.
Це вказує на те, що вони мали намір зберегти формальне, а не фактичне місце проживання.
Разом з тим, із висновку комісії з питань захисту прав дитини Рава-Руської міської ради від 17.02.2022 року, вбачається, що ОСОБА_3 разом зі сім`єю проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , неповнолітня ОСОБА_4 , 2005 року народження у закладах загальної середньої освіти не навчалась і не навчається, в дитячій консультації на обліку не перебуває та в сімейного лікаря не зареєстрована.
Вказані обставини свідчать про те, що відповідачі залишили місце проживання у спірному будинку та мають інше житло. 

Апеляційний суд також бере до уваги те, що хоча відповідач разом із дитиною зареєстрована у належному позивачу житловому будинку, однак самостійно обрала місце проживання (своє та дитини) за іншою адресою.
Окрім цього, колегія суддів враховує, що місцем відвідування дитиною навчальних закладів та закладів охорони здоров`я знаходиться не за місцем спірного житла.
За таких обставин визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою не може вважатись порушенням їх права на житло, оскільки фактично в будинку АДРЕСА_1 вони не проживають.

Судом встановлено та відповідачами не спростовано, що вони не проживають у спірному будинку АДРЕСА_1 , а тому є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування вказаним майном.
В даному випадку судом першої інстанції було зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог без надання оцінки всім доказам, наданим у справі, в сукупності, що призвело до помилкового вирішення справи по суті, а тому апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухвалення у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивач при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір в розмірі 908 гривень та за подачу апеляційної скарги 1363,50 гривень.
Ураховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1  підлягає задоволенню, а рішення Жовківського районного суду Львівської області від 05 травня 2022 рокускасуванню, то з відповідачки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1  підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 
       
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 05 травня 2022 рокускасувати та ухвалити нову постанову.
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Рава-Руська міська рада, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням – задоволити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 2270 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 28 листопада 2022 року.

Головуючий:                                                        О.Я.Мельничук

       Судді:                                                                        О.М. Ванівський

                                                                               Р.П. Цяцяк