Дата документу 21.11.2022 Справа № 333/1965/22

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 333/1965/22                         Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрієва М.М. 
Провадження №22-ц/807/2116/22                        Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2022 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача                        Подліянової Г.С.,
суддів:                                                        Гончар М.С., 
                                                               Кримської О.М., 
                                                               
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Попової Олени Володимирівни на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2022 року про зупинення провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Попової Олени Володимирівни до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - 

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Попової Олени Володимирівни звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2022 року за заявою ОСОБА_2 зупинено провадження у цивільній справі № 333/1965/22 на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. 

Не погоджуючись з ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2022 року, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Попової Олени Володимирівни, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції провадження в справі зупинено всупереч принципу ефективності судового процесу, спрямованому на недопущення затягування розумних строків розгляду справи. Відповідач має змогу реалізувати надані йому ЦПК України права. Оскаржувана ухвала грубо порушує особисті немайнові права позивачки, передбачені нормами національного та міжнародного права.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 14 частини 1 ст. 353 ЦПК України передбачено оскарження ухвали суду першої інстанції про зупинення провадження у справі. 

Відповідно до ч. 13 ст.7ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до положень частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, а саме перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 05 липня 2022 року по теперішній час.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Залежно від характеру підстав розрізняють два види зупинення провадження в справі: обов`язкове і факультативне. Обов`язкове зупинення провадження в справі передбачене тоді, коли в силу прямої вказівки закону суд зобов`язаний зупинити провадження незалежно від свого розсуду і від розсуду осіб, які беруть участь у справі. Обов`язковими є підстави передбачені ст. 251 ЦПК України.

Положеннями частини першої статті 251 ЦПК України передбачено ряд підстав для обов`язкового зупинення провадження у справі, який є вичерпним.

Так, згідно пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до стаття 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Так, 24 лютого 2022 року Президентом України підписано Указ №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Указом Президента України № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Перебування відповідача по справі ОСОБА_2 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 05 липня 2022 року у складі Збройних Сил України підтверджено довідкою № 1991 від 24липня 2022 року, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_3 (а.с.31).

Таким чином, відповідач по справі ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині, що переведена на воєнний стан, оскільки згідно Указу Президента України №2102-IX від 24 лютого 2022 року введено воєнний стан по всій території України, а тому є правові підстави для зупинення провадження у справі.

Аналогічний висновок викладений в постанові КЦС в складі Верховного Суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19.

При цьому Законом не встановлено залежність зупинення провадження у цивільній справі від участі чи не участі особи у бойових діях.

Отже, безпідставними є доводи апелянта про те, що відповідач проходить військову службу не у зоні бойових дій.

Твердження апелянта про те, що відповідач має можливість здійснити реалізацію наданих йому ЦПК України прав як особисто, так і через представника, колегія суддів не приймає, оскільки у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що не має об`єктивної можливості брати участь у судових засідання у зв`язку із його перебуванням на військовій службі.

Посилання апелянта на застосування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду в справах № 393/136/19 від 27 січня 2020 року, № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, суд апеляційної інстанції до уваги не бере, оскільки у вказаних постановах розглядались інші обставини між іншими учасниками.

Разом з тим відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із ст.2 Закону України «Про оборону України» оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Апеляційний суд зазначає, що на момент розгляду даної справи, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, воєнний стан введено на всій території України, а тому військова частина, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан.

З огляду на викладене зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції врахував зазначені обставини та норми законодавства, дійшов правильного висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі з метою захисту прав особи на участь у розгляді справи.
Інші доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують на те впливають на правильність постановленої ухвали суду.
При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "РуїзТоріха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про зупинення провадження у даній справі, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Силах України, що переведені на воєнний стан.
Отже, дана норма вказує на обов`язок суду, а не право.
Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Попової Олени Володимирівни, залишити без задоволення. 

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2022 року у цій справі,залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, і касаційному оскарженню не підлягає. 
Повна постанова складена 21 листопада 2022 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя 
Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кримська О.М.