КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  
                        
Справа № 760/1285/19                                                                        Головуючий у 1-й інст. - Букіна О.М.
Апеляційне провадження  22-ц/824/4418/2022                                       Доповідач - Рубан С.М.

П О С Т А Н О В А
 І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
       04 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   головуючого судді          Рубан  С.М.
                                   суддів                     Заришняк Г.М., Кулікова С.В.
                                          при секретарі              Загородній  С.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору, -
 
В С Т А Н О В И В :
 
           У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся  до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного банку «Укргазбанк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,  в якому просив визнати недійсним кредитний договір від 24.03.2008 року № 24/08/840, укладений між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 .
     Посилався на те, що 15 березня .2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 24/08/840 на забезпечення якого в цей же день між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, а також між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки.
      Посилається на те,  що відповідно до п. 1.1. Кредитного договору - Банк відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 1 000 000 (один мільйон) доларів США 00 центів.
       Відповідно до п. 3.1.1. Кредитного договору - Банк відкриває Позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 , з якого надання кредитних коштів здійснюється на поточний рахунок № НОМЕР_2 .
          Відповідно до п. 3.1.2. Кредитного договору - надання кредитних коштів в межах кредитної лінії здійснюється траншами, підставою для видачі кожного з яких є окрема письмова заява Позичальника.
          Згідно умов Кредитного договору Банк був зобов`язаний відкрити ОСОБА_1 позичковий рахунок з якого за письмовими заявами ОСОБА_1  перераховувати на поточний рахунок кредитні кошти в межах суми 1 000 000 доларів США, а ОСОБА_1 був зобов`язаний сплачувати проценти за користування фактично отриманими на свою вимогу коштами.
           Посилається на те, що у 2018 році ОСОБА_1 стало відомо про те, що з 2015 року в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває справа № 757/31758/15-ц про стягнення на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» з ОСОБА_1 коштів за кредитним договором №24/08/840.
         Вказує на те, що  довідкою АБ «Укргазбанк» від 02 лютого 2018 року № 5-52/78/2018 виданою на запит ОСОБА_1 йому повідомлено наступне: «25 березня 2008 ОСОБА_1 був наданий кредит у розмірі 1 000 000 доларів США терміном по 25 березня 2028 року під 15% річних, згідно кредитного договору № 24/08/840. Станом на 02 лютого 2018 року заборгованість по тілу кредиту становить 706 335,06 доларів США та 366 603,81 доларів США заборгованості по відсоткам», та надано додатки - виписки по рахункам № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 ; № НОМЕР_6 з яких неможливо встановити природу формування вказаної Банком заборгованості.
           Посилається на те, що кредитний договір № 24/08/840 від 25 березня 2008 року суперечить вимогам діючого в Україні законодавства, як на момент його укладення, так і на даний час, що є підставами для визнання Договору недійсним, оскільки надані до листа Банку від 02 лютого 2018 року виписки по рахунках не відповідають вимогам щодо первинної бухгалтерської документації, та не містять доказової інформації щодо факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.
         Зазначає те, що перед підписанням спірного кредитного договору його не було повідомлено про істотні кредитні умови, зокрема: про наявні форми кредитування, їх недоліки та переваги, тип відсоткової ставки та орієнтовну вартість подорожчання кредиту і реальну відсоткову ставку.
        Посилається на те, що всупереч чинному законодавству та всупереч усталеній судовій практиці з цих питань, перед підписанням спірного кредитного договору ОСОБА_1 не було повідомлено про істотні кредитні умови, зокрема: про наявні форми кредитування, їх недоліки та переваги, тип відсоткової ставки та орієнтовну вартість подорожчання кредиту і реальну відсоткову ставку.
          Крім того, посилається на те, що дані порушення вимог законодавства України, допущені зі сторони відповідача при підписанні спірного договору суттєво порушили права ОСОБА_1 , як споживача банківських послуг, а саме : права на свободу обрання більш вигідних умов кредитування, які б відповідали принципам розумності та добросовісності, економічної доцільності, справедливості.
       Посилається на те, що внаслідок допущених відповідачем порушень вимог законодавства України, позивач був схилений до підписання завідомо невигідного кредитного договору, позбавлений можливості обрати більш вигідну та справедливу форму кредитування, в тому числі отримання кредиту в національній валюті України на споживчі потреби. 
        Крім того, ОСОБА_1 не було повідомлено про орієнтовну сукупну вартість кредиту, та реальну процентну ставку, тобто фактично введено його в оману щодо дійсної вартості кредитного договору, з метою схиляння до його підписання.
        В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що кредитний договір № 24/08/840 від 25 березня 2008 року, суперечить положенням діючого законодавства України, в тому числі Конституції України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЦК України, а також з огляду на порушення відповідачем законодавства про захист прав споживачів під час укладення цього договору, з метою ввести в оману, схилити до укладення договору та в подальшому вимагати повернення фактично не отриманих коштів, а тому він підлягає визнанню недійсним відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦПК України.                      
        Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1  - відмовлено.
       Не погоджуючись з рішенням суду,  09 грудня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
         Посилається на те, що судом першої інстанції не проведено повного і всебічного вивчення і перевірки доказів, оскільки з наявних матеріалів слідує, що кредитні кошти передбачалось надавати на конкретно визначений у п.3.1. Договору рахунок на підставі заяви позивача, проте у справі відсутній доказ надання позивачем такої заяви і доказ наявності відкритого на його ім'я визначеного рахунку і зарахування на нього обумовлених коштів.
       Крім того, посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач вживав заходів для отримання кредиту, оскільки  саме підписання договору є не достатнім підтвердженням цього за відсутності інших доказів.
      Посилається на те, що  судом першої інстанції було здійснено передчасний висновок про те, що підписанням самого кредитного договору позивач автоматично вважається повідомленим про зміст всіх інших додатків до нього, тарифів та витрат хоча наявні документи свідчать про протилежне та вказують на неправильне застосування ст.638 ЦК України.
 
           17 лютого 2022 року представник ПАТ АБ  «Укргазбанк» - Футорян С.М.  подала відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.
 
       В судовому засіданні  представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив задовольнити.
 
Представник ПАТ АБ  «Укргазбанк» - Футорян С.М.  заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.
 
       Інші учасники  справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
        Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  кредитний договір № 24/08/840 від 25 березня 2008 року позивач підписав особисто та засвідчив свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і є справедливі по відношенню до нього.
    Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).    
 
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що  25 березня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 24/08/840 (а.с. 12-17, т.1).
Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору - Банк відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 1 000 000 доларів США 00 центів.
Згідно  п. 3.1.1. Кредитного договору - Банк відкриває Позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 , з якого надання кредитних коштів здійснюється на поточний рахунок № НОМЕР_2 .
Як на підставу визнання кредитного договору недійсним представник позивача посилався на ту обставину, що відповідачем не виконано умови кредитного договору та не надано позивачу грошові кошти, передбачені п. 1.1. Кредитного договору.
Таким чином,  представником позивача не оспорюється факт підписання Кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно  ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Таким чином, чинним законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для визнання правочину недійсним.
Тобто, невиконання відповідачем умов Кредитного договору може бути підставою для розірвання кредитного договору, однак не може бути підставою для визнання Кредитного договору недійсним, тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів не приймає до уваги.
Як встановлено з матеріалів справи позивач погодився з умовами укладеного спірного договору та здійснював дії як  щодо отримання кредитних коштів, так і щодо виконання взятих на себе зобов`язань по поверненню щомісячних платежів, що підтверджується наданими виписками по рахунках позивача № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 ; № НОМЕР_6 (19-71, т.1).
Позивач просить визнати недійсним кредитний договір також із тих підстав, що відповідачем перед підписанням спірного кредитного договору не було повідомлено позивача про істотні кредитні умови, зокрема про наявні форми кредитування, їх недоліки та переваги, тип відсоткової ставки та орієнтовну вартість подорожчання кредиту і реальну відсоткову ставку.
Однак, у п. 1.1. Кредитного договору вказано строк на який надається кредит, а саме з 25.03.2008 року по 25.03.2028 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 15,0 % річних (а.с. 110-118, т.1).
Даний графік платежів був погоджений та підписаний особисто позивачем.
Як вбачається з умов кредитного договору, відповідач надав позивачу кошти на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».
У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.
Як вбачається із Кредитного договору № 24/08/840 від 25.03.2008 року договір був особисто підписаний позивачем, що не оспорювалося сторонами у справі, позивач засвідчив свою здатність виконувати умови цього Договору, тобто всі умови Договору йому були зрозумілі.
Таким чином,  позивач ознайомився та погодився з усіма істотними умовами Договору та підписав його.
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу, тобто щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається судом недійсним.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
       Позивачем ні суду першої ,ні суду апеляційної інстанції не надано доказів в підтвердження того, що на момент укладання спірного кредитного договору відповідач навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення.
Таким чином, волевиявлення позивача на укладення кредитного договору підтверджується матеріалами справи та не спростовано позивачем.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  доводи позивача, що укладений між сторонами кредитний договір є таким, що вчинений під впливом обману, є безпідставними та недоведеними.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Пункт 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 629 ЦК України передбачено обов`язковість договору до виконання сторонами. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що кредитний договір № 24/08/840 від 25 березня 2008 року позивач підписав особисто та засвідчив свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і є справедливі по відношенню до нього.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції  безпідставно відхилені доводи про неповідомлення банком про істотні умови договору, реальну проценту ставку та сукупну вартість кредиту, що є підставою для визнання кредитного договору недійсним, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки при укладенні кредитного договору банк і позичальник досягли згоди з усіх істотних умов договору, а саме: визначили суму кредиту, плату за кредит, строки погашення кредиту,процедуру видачі кредиту.
Крім того, згідно наданої апеляційному суду представником АБ «Укргазбанк» - Футорян С.М. виписки, вбачається, що позичальником отримані кредитні кошти на рахунок № НОМЕР_7 та здійснено часткове виконання зобов`язань , що свідчить про визнання ОСОБА_1 умов кредитного договору. (а.с. 79-129, т.2).
Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника в частині неповноти та неправильності з`ясування обставин, які мають значення для справи. В своєму рішенні суд першої інстанції  ретельно оцінив представлені позивачем докази, за результатами чого прийшов до обґрунтованого висновку про те, що стороною позивача не було належним чином доведено тих обставин, на які він посилався,  як на підставу несправедливості умов кредитного договору.  
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Твердження апеляційної скарги про те, що надані банком виписки не відповідають вимогам  щодо первинної бухгалтерської документації та не містять  доказової інформації щодо факту отримання коштів, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку , вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня та є підтвердженням  виконаних за день операцій.
 
   Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.
          Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду  як джерело права.
         Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Othersv. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
         Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
    За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.
 
     Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.
      Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає  підстав для скасування.
          Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
  Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року - залишити без змін.

       Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
  
            Повний текст постанови складено 19 жовтня 2022 року.
 
              Головуючий            
 
              Судді