УХВАЛА

17 жовтня 2022 року 
м. Київ 

справа № 140/11528/21
адміністративне провадження № К/990/26115/22  
Суддя Верховного Суду    у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,
перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року 
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року у справі №140/11528/21 за позовом ОСОБА_1 до Четвертої кадрової комісії з добору на зайняття вакантних посад та тимчасово вакантних посад прокурорів в окружних прокуратурах і спеціалізованих прокуратурах у військовій та оборонній сфері (на правах окружних), Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Четвертої кадрової комісії з добору на зайняття вакантних посад та тимчасово вакантних посад прокурорів в окружних прокуратурах і спеціалізованих прокуратурах у військовій та оборонній сфері (на правах окружних), Офісу Генерального прокурора, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Четверту кадрову комісію з добору на зайняття вакантних посад та тимчасово вакантних посад прокурорів в окружних прокуратурах і спеціалізованих прокуратурах у військовій та оборонній сфері (на правах окружних);
- зобов`язати Четвертої кадрової комісії з добору на зайняття вакантних посад та тимчасово вакантних посад прокурорів в окружних прокуратурах і спеціалізованих прокуратурах у військовій та оборонній сфері (на правах окружних) за результатами проведеної співбесіди 13 вересня 2021 року прийняти рішення про успішне проходження кандидатом ОСОБА_1 добору на посаду прокурора у відповідному органі прокуратури.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Четвертої кадрової комісії з добору на зайняття вакантних посад та тимчасово вакантних посад прокурорів в окружних прокуратурах і спеціалізованих прокуратурах у військовій та оборонній сфері (на правах окружних) щодо не прийняття рішення про визнання ОСОБА_1 таким, який успішно пройшов добір на посаду прокурора у відповідному органі прокуратури, без наведення відповідних мотивів для його не прийняття. Зобов`язано Четверту кадрову комісію з добору на зайняття вакантних посад та тимчасово вакантних посад прокурорів в окружних прокуратурах і спеціалізованих прокуратурах у військовій та оборонній сфері (на правах окружних) повторно розглянути питання про визнання ОСОБА_1 таким, який успішно пройшов добір на посаду прокурора у відповідному органі прокуратури, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора України задоволено частково. Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року скасовано в частині зобов`язання Четвертої кадрової комісії з добору на зайняття вакантних посад та тимчасово вакантних посад прокурорів в окружних прокуратурах і спеціалізованих прокуратурах у військовій та оборонній сфері (на правах окружних) за результатами проведеної співбесіди 13 вересня 2021 року прийняти рішення про успішне проходження кандидатом ОСОБА_1 добору на посаду прокурора у відповідному органі прокуратури та в цій частині прийнято нове рішення про задоволення позову частково, а саме зобов`язано Четверту кадрову комісію з добору на зайняття вакантних посад та тимчасово вакантних посад прокурорів в окружних прокуратурах і спеціалізованих прокуратурах у військовій та оборонній сфері (на правах окружних) (чи її правонаступника) зазначити мотиви щодо не визначення ОСОБА_1 кандидатом, який успішно пройшов добір на посаду прокурора у відповідному органі прокуратури. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Офіс Генерального прокурора звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою
Ухвалами Верховного Суду від 04 серпня 2022 року, від 07 вересня 2022 року касаційні скарги повернуто скаржнику.
27 вересня 2022 року касаційна скарга Офісу Генерального прокурора повторно надійшла до Верховного Суду.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим  статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені  КАС України  підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з частиною 1  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої  статті 328 КАС України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою  статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої  статті 330 КАС України  у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 цього Кодексу  підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій  статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Із системного аналізу наведених положень процесуального закону висновується, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
Оскаржуючи судові рішення, скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування підпунктів 7, 46-53 Порядку №11, з урахуванням пункту 7, що викладено у редакції відповідно до наказу Генерального прокурора від 27 квітня 2021 року №128, які відповідно до пункту 20 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113-ІХ регламентують процедуру проведення співбесіди під час добору на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, окружні прокуратури, а також щодо меж повноважень кадрових комісій на вказаному етапі добору та прийняття кадровою комісією рішення у якому не визначено кандидата, який успішно пройшов добір на посаду прокурора у відповідному органі прокуратури.     
Водночас скаржник лише зазначив про необхідність висновків щодо вказаних норм права, однак не виклав їх у взаємозв`язку з обставинами цієї справи і не навів обґрунтування, у чому саме полягає неправильне застосування судами вказаних норм права, на його думку.
Аналізуючи оскаржувані судові рішення, установлено, що суди, приймаючи оскаржені рішення, виходили з того, що згідно із пунктами 7, 53 Порядку № 11 (зі змінами, внесеними наказом Генерального прокурора від 27.04.2021 № 128, тобто у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі) рішення про неуспішне проходження кандидатом добору кадровою комісією уже не ухвалюється, натомість за результатами добору та залежно від результатів голосування відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про визначення кандидатів, які успішно пройшли добір на посаду прокурора у відповідному органі прокуратури.
Разом з цим, кадрові комісії у разі не прийняття щодо кандидата рішення про визначення його як такого, який успішно пройшов добір на посаду прокурора у відповідному органі прокуратури, повинні навести відповідні мотиви, що б дало можливість забезпечувати належний публічний та зокрема судовий контроль за такими діями комісій у процесі добору на зайняття вакантної посади прокурора. Належна мотивація (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура добору та чи була вона дотримана, її обсяг і ступінь залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення кандидата взято до уваги і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувалася кадрова комісія, коли проводила співбесіду з метою виявлення відповідності кандидата вимогам професійної компетентності і доброчесності, однак не прийняла щодо кандидата рішення про визначення його як такого, який успішно пройшов добір на посаду прокурора у відповідному органі прокуратури. При цьому, суди відхилили посилання відповідача щодо дискреційних повноважень кадрових комісії та відсутності повноважень у суду здійснювати оцінку діям кадрової комісії у процесі добору на зайняття вакантної посади прокурора.
В контексті наведеного, Суд звернув увагу на те, що проведення добору на вакантні посади прокурорів є дискреційними повноваженнями кадрової комісії. Водночас, обсяг цієї дискреції не може бути необмеженим і повинен підлягати зовнішньому/публічному контролю, в тому числі судовому. Процес та результат добору повинен бути зрозумілим як безпосереднім учасникам цих відносин, зокрема кандидату, так і суспільству загалом, адже коли йдеться про необхідність сформувати якісний прокурорський корпус, якому довіряло б це суспільство, то обґрунтованість/умотивованість рішень щодо добору кожного прокурора є необхідною для цього умовою та гарантією.
Разом з цим, протокол засідання Четвертої кадрової комісії № 6 від 13.09.2021 (про визнання такими, що пройшли добір на посаду прокурора у відповідному органі прокуратури кандидатів за списком) не містить жодних мотивів, посилань на обставини, що не дають змогу позивачу бути включеним до рішення про визначення кандидатів, які успішно пройшли добір на посаду прокурора у відповідному органі прокуратури.
При цьому, скаржником вказана підстава касаційного оскарження без належного обгрунтування та взаємозв`язку з обставинами вказаної справи та висновками судів попередніх інстанцій. А тому, Суд вважає недоведеною підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.
Зміст касаційної скарги зводиться до незгоди відповідача із оскаржуваними судовими рішеннями та обґрунтуванням такої незгоди відповідними посиланнями на нормативно-правові акти України, а також посиланням на неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.
За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу   Офісу Генерального прокурора на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року у справі №140/11528/21 за позовом ОСОБА_1 до Четвертої кадрової комісії з добору на зайняття вакантних посад та тимчасово вакантних посад прокурорів в окружних прокуратурах і спеціалізованих прокуратурах у військовій та оборонній сфері (на правах окружних), Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії -  повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду                                                                                                                                          В. Е. Мацедонська