ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3714/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 жовтня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Аліменка В.О., Черпіцької Л.Т.,  

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2022 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства інфраструктури України щодо невиплати ОСОБА_1   частини заробітної плати у вигляді щомісячної надбавки   за виконання особливо важливої роботи   у розмірі 100% ( 33200 грн) за посадою керівника експертної групи за період з 25.09.2020 по 29.12.2020;
- зобов`язати Міністерство інфраструктури України (місцезнаходження: 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, код ЄДРПОУ 37472062) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) недоплачену частину заробітної плати у вигляді   щомісячної надбавки   за виконання особливо важливої роботи   у розмірі 100% (33200 грн) за посадою керівника експертної групи за період з 25.09.2020 по 29.12.2020;
- зобов`язати Міністерство інфраструктури України (місцезнаходження: 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, код ЄДРПОУ 37472062) перерахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошову допомогу у зв`язку із щорічною грошовою відпусткою   за період з 14.12.2020 по 28.12.2020 та вихідну допомогу при звільненні, із врахуванням у складі   середньомісячної заробітної плати   щомісячної надбавки за виконання   особливо важливої роботи у розмірі 100% (33200 грн) за посадою керівника експертної групи;
- зобов`язати Міністерство інфраструктури України (місцезнаходження: 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, код ЄДРПОУ 37472062) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки   виплати щомісячної надбавки за виконання   особливо важливої роботи   по день фактичного розрахунку.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.  
Зокрема, апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано норм законодавства щодо особливих (спеціальних) умов оплати праці фахівців з питань реформ, які є іншими на відміну від решти державних службовців, а також щодо окремого бюджету для фінансування заробітних плат фахівців з питань реформ. 
Позивач наполягає, що надбавка за виконання особливо важливої роботи державним службовцям, посади яких належать до фахівців з питань реформ, є обов`язковою складовою частиною заробітної плати таких державних службовців.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2022 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
12 жовтня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Міністерства інфраструктури України, в якому відповідач повністю підтримує правову позицію суду першої інстанції та просить залишити останнє без змін.
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Міністерства інфраструктури України від 12.12.2019 № 854 було оголошено конкурс на зайняття посад фахівців з питань реформ, у тому числі на зайняття посади керівника експертної групи з питань цифрової інфраструктури на транспорті Директорату цифрової інфраструктури на транспорті, та затверджено умови проведення конкурсу.
За результатами проведеного конкурсу позивача було визначено переможцем на зайняття посади керівника експертної групи з питань цифрової інфраструктури на транспорті Директорату цифрової інфраструктури на транспорті та наказом Мінінфраструктури від 12.03.2020 № 141-к з 16.03.2020 призначено на посаду із встановленням випробування строком на шість місяців.
На період випробування згідно з абз. 5 п. 7 Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затвердженого постановою КМУ від 18.01.2017 № 15 та відповідно до Умов конкурсу, позивачу було встановлено надбавку за виконання особливо важливої роботи у розмірі 50%, що складає 16 600 грн.
Згідно із наказом Міністерства інфраструктури України від 25.09.2020 № 515-к позивача було визнано таким, що пройшов випробування.
29.12.2020 позивача було звільнено з Мінінфраструктури із займаної посади, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису (п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ "Про державну службу").
При звільненні відповідачем надбавку за період з 25.09.2020 по 29.12.2020 позивачу не нараховано та не виплачено. Крім того, виплату грошової матеріальної допомоги у зв`язку з щорічною основною відпусткою з 14.12.2020 по 28.12.2020 та виплату вихідної допомоги при звільненні було здійснено відповідачем без врахування у складі заробітної плати щомісячної надбавки за виконання особливо важливої роботи фахівця з питань реформ.
У зв`язку з цим, з метою з`ясування причин та підстав не встановлення та невиплати надбавки, позивач зробив запит до Мінінфраструктури, на який відповідач своїм листом від 12.01.2021 №43/10/14-21 повідомив про те, що за змістом наказу Міністерства від 25.09.2020 № 515-к щомісячну надбавку за виконання особливо важливої роботи, як фахівцю з питань реформ, що успішно пройшов випробування, не встановлено, з підстав економії коштів фонду оплати праці.
Отримавши вказану відповідь, позивач звернувся із заявою про усунення допущених порушень законодавства про оплату праці державних службовців, з вимогою нарахування та виплати згаданої надбавки, як обов`язкової складової заробітної плати фахівця з питань реформ, а також перерахунок та виплату грошової допомоги у зв`язку із відпусткою та вихідної допомоги при звільненні.
Проте, листом від 19.01.2021 №579/17/10-21 відповідач відмовив у задоволенні цієї заяви
Вважаючи невиплату частини заробітної плати у вигляді щомісячної надбавки   за виконання особливо важливої роботи   у розмірі 100% протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що встановлення державним службовцям додаткових стимулюючих виплат є правом, а не обов`язком відповідача.
Також, суд встановив, що наказом від 25.09.2020 року № 515-к про проходження випробовування позивачу надбавка за виконання особливо важливої роботи не встановлювалась.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.11.2016 № 905-р «Про схвалення Концепції запровадження посад фахівців з питань реформ» визначено, що фахівці з питань реформ - державні службовці, що призначаються на такі посади в рамках реалізації цієї Концепції за результатами відкритого конкурсу та відповідно до вимог і в порядку, що визначені Законом України «Про державну службу».
Посади фахівців з питань реформ - посади державної служби категорій «А», «Б» і «В», військові та дипломатичні посади з посадовими обов`язками, що передбачають, зокрема, підготовку та проведення реформ у відповідних сферах (визначення проблем, підготовка пропозицій та планів заходів щодо їх розв`язання, підготовка проектів відповідних актів законодавства, організація та участь у виконанні згаданих планів заходів, оцінювання результатів їх реалізації, здійснення інших аналітичних функцій), а також виконання основних завдань, пов`язаних із стратегічним плануванням діяльності державного органу, забезпеченням формування та/або реалізації державної політики у відповідних сферах, на які поширюються спеціальні умови оплати праці в рамках загальної системи оплати праці державних службовців.
Заробітна плата фахівців з питань реформ складається з: посадового окладу, відповідних надбавок і виплат, а також премії (у разі встановлення) відповідно до Закону України «Про державну службу»; стимулюючих виплат, встановлених для посад фахівців з питань реформ, які повинні бути уніфікованими для усіх рівнозначних посад.
Закон України «Про державну службу» визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Згідно ст. 50 Закону держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).
За результатами роботи та щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям можуть встановлюватися премії.
При цьому, загальний розмір премій, передбачених пунктом 2 цієї частини, які може отримати державний службовець за рік, не може перевищувати 30 відсотків фонду його посадового окладу за рік.
Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.
Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них.
У свою чергу, відповідно до пункту 7 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону умови оплати праці працівників органів державної влади, інших державних органів, їх апаратів (секретаріатів), державних підприємств, установ та організацій, органів влади Автономної Республіки Крим, які на день набрання чинності цим Законом є державними службовцями і посади яких відповідно до цього Закону не є посадами державної служби, визначаються Кабінетом Міністрів України і не можуть передбачати зменшення розміру їх заробітної плати.
Пунктом 14 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачалось, що керівники державної служби протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом у межах економії фонду оплати праці мають право встановлювати державним службовцям додаткові стимулюючі виплати відповідно до Положення про застосування стимулюючих виплат, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затверджен постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначає механізм застосування стимулюючих виплат державним службовцям з метою посилення мотивації працівників державних органів до високопрофесійної, результативної та високоякісної роботи.
Пунктом 2 вищевказаного Положення передбачено, що керівники державної служби в державному органі мають право встановлювати державним службовцям у межах економії фонду оплати праці додаткові стимулюючі виплати.
До додаткових стимулюючих виплат державним службовцям належать надбавки: 1) за інтенсивність праці; 2) за виконання особливо важливої роботи (п. 3 Положення №15).
При цьому абзацом 2 пункту 4 Положення №15 передбачено, що надбавки встановлюються згідно з наказом (розпорядженням) керівника державної служби в державному органі.
З системного аналізу наведених вище норм слідує, що надбавка за виконання особливо важливої роботи встановлюється на підставі наказу (розпорядження) керівника державної служби в державному органі.
Встановлення надбавки за виконання особливо важливої роботи державним службовцям, посади яких належать до посад фахівців з питань реформ, визначено у п. 7 Положення №15, згідно з п. 7 якого надбавка за виконання особливо важливої роботи встановлюється згідно з додатком 1 державним службовцям, посади яких належать до посад фахівців з питань реформ.
Надбавка за виконання особливо важливої роботи також встановлюється державним службовцям, які забезпечують впровадження пріоритетних реформ держави у відповідних галузях.
Надбавка за виконання особливо важливої роботи, передбачена абзацом першим цього пункту, виплачується в межах коштів, виділених в установленому порядку на оплату праці фахівців з питань реформ.
Надбавка за виконання особливо важливої роботи встановлюється державним службовцям, зазначеним в абзаці першому цього пункту, та нараховується з урахуванням фактично відпрацьованого часу протягом місяця.
На період випробування надбавка за виконання особливо важливої роботи для фахівців з питань реформ встановлюється в розмірі 50 відсотків щомісячної надбавки за виконання особливо важливої роботи для таких фахівців згідно з додатком 1. Для фахівців з питань реформ, яким на 1 січня 2019 р. встановлено випробування, до завершення випробування зберігається встановлений розмір надбавки, який не перевищує розмір, визначений у додатку 1.
Під час встановлення зазначеної надбавки норми пункту 8 цього Положення в частині відповідного погодження не застосовуються.
У разі встановлення надбавки, визначеної абзацом першим цього пункту, інші надбавки, передбачені цим Положенням, не встановлюються.
Отже, колегія суддів звертає увагу, що надбавка за виконання особливо важливої роботи державним службовцям, посади яких належать до посад фахівців з питань реформ, встановлюється на підставі наказу (розпорядження) керівника державної служби в державному органі, її розмір є фіксованим, про що свідчить зміст додатка 1 до Положення №15, однак її виплата здійснюється в межах коштів, виділених в установленому порядку на оплату праці фахівців з питань реформ.
Апелянт наполягає, що встановлення за виконання особливо важливої роботи є обов`язковим, однак, колегія суддів наголошує, що наведені вище норми визначають фіксований розмір надбавки, але, при цьому, вони жодним чином не змінюють порядок її призначення (наказ (розпорядження) керівника державної служби в державному органі), а також ставлять у залежність від обсягу коштів, виділених в установленому порядку на оплату праці фахівців з питань реформ.
З матеріалів справи вбачається, що за результатами проведеного конкурсу позивача було визначено переможцем на зайняття посади керівника експертної групи з питань цифрової інфраструктури на транспорті Директорату цифрової інфраструктури на транспорті та наказом Мінінфраструктури від 12.03.2020 № 141-к з 16.03.2020 призначено на посаду із встановленням випробування строком на шість місяців.
На період випробування згідно з абз. 5 п. 7 Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затвердженого постановою КМУ від 18.01.2017 № 15 та відповідно до Умов конкурсу, позивачу було встановлено надбавку за виконання особливо важливої роботи у розмірі 50%, що складає 16 600 грн.
Колегія суддів наголошує, що вказаний вище наказ про призначення позивача на посаду містить чітке формулювання «встановити ОСОБА_1 на період випробування надбавку за виконання особливо важливої роботи у розмірі 16000 грн.», тобто, наказом передбачено встановлення відповідної надбавки у визначеній сумі саме на період випробування.
В подальшому, згідно із наказом Міністерства інфраструктури України від 25.09.2020 № 515-к позивача було визнано таким, що пройшов випробування, присвоєно 6 ранг державного службовця. Управлінню бухгалтерського обліку та бюджетного регулювання здійснювати відповідні виплати.
Таким чином, апеляційний суд наголошує, що, як було вірно встановлено судом першої інстанції, наказом від 25.09.2020 року № 515-к про проходження випробовування позивачу надбавка за виконання особливо важливої роботи не встановлювалась, що спростовує відповідні доводи апелянта.
Окремого наказу щодо призначення позивачу надбавки за особливо важливу роботу у розмірі 100% (33200 грн) матеріали справи також не містять.
Як вже неодноразово було вказано вище, встановлення надбавок здійснюється на підставі наказу (розпорядження) керівника державної служби в державному органі, останній в матеріалах справи відсутній.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.
Наведена позиція щодо застосування вказаних норм матеріального права викладена у постанові Верхового Суду України від 15.09.2015 у справі №21-1765а15.
При цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні з вини роботодавця та факт проведення з ним остаточного розрахунку. У випадку вирішення спору на користь працівника, в тому числі в судовому порядку на спірну суму також підлягає нарахування середнього заробітку за час затримки, розмір якої визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Наведений правовий висновок щодо застосування положень ст. ст. 116, 117 КЗпП України викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 826/9793/18 та від 23.04.2020 у справі № 810/3573/18.
Відтак, оскільки у межах обставин цієї справи не було встановлено фактів невиплати належних звільненому працівникові сум та непроведення з ним остаточного розрахунку, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог у цій частині.
Отже, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2022 року. 
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України  та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2022 року - залишити без задоволення. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2022 року - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            В.О. Аліменко, 

                                                                                                     Л.Т. Черпіцька