Ухвала
 
27 вересня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 377/632/19
провадження № 61-9070ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру спадкової частки та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 13 жовтня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено, що частка, яка залишилася, як спадок після смерті її сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Славутич Київської області, Україна складає ј частки квартири АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року апеляційну скаргу Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Славутицького міського суду Київської області від 13 жовтня 2020 року скасовано. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру спадкової частки задоволено. Визначено, що частка, яка залишилася як спадок після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Славутич Київської області, складає Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , яка була набута у спільну сумісну власність на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л. В., за реєстровим № 856, на ім`я ОСОБА_1 , зареєстрованого 30 травня 2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Агенство з розвитку бізнесу у м. Славутичі». У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
12 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року в указаній вище справі, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.
 
У касаційній скарзі зазначає клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року. 
 
Клопотання ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що копію постанови апеляційного суду вона отримала 16 червня 2021 року. У червні 2021 року звернулась до Верховного Суду вперше з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року, яку повернуто ухвалою від 06 жовтня 2021 року. У жовтні 2021 року звернулась до Верховного Суду повторно, проте ухвалою від 13 грудня 2021 року касаційну скаргу повернуто. У січні 2022 року ОСОБА_1 втретє подала касаційну скаргу, яку повернуто ухвалою від 04 квітня 2022 року. У липні 2022 року ОСОБА_1 в черговий раз звернулась із касаційною скаргою, яку повернуто ухвалою від 02 серпня 2022 року.
 
У зв`язку з викладеними обставинами просить визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити його.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Відповідно до вимог частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Аналіз наведених положень ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі подання касаційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення, строк на касаційне оскарження може бути поновлений виключно за наявності однієї з двох умов, а саме: 1) якщо заявник не був повідомлений про розгляд справи або не залучений до участі у ній, за умови, що суд ухвалив рішення про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) строк на касаційне оскарження пропущено внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча і могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносяться стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі тощо) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не є звичайною обставиною, яка хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за певні розумні рамки, тобто це має бути екстраординарна подія, яка не є звичайною.
 
Згідно з інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, повний текст оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року складено 04 березня 2021 року, проте вп`яте касаційна скарга ОСОБА_1 подана до Верховного Суду 12 вересня 2022 року, тобто більше, ніж через один рік з дня складення повного тексту судового рішення суду апеляційної інстанції.
Разом з тим, ОСОБА_1 не зазначила обставин, що зазначені в пунктах 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України.
 
Посилання ОСОБА_1 на обставини, зазначені у клопотанні про поновлення строку, зокрема неодноразове звернення до Верховного Суду з касаційними скаргами, та їх повернення у зв`язку з невідповідністю нормам ЦПК України, не є обставинами непереборної сили, оскільки не свідчать про надзвичайну та невідворотну подію, яка перешкоджала поданню касаційної скарги.
 
Вказана процесуальна поведінка не демонструє добросовісність використання своїх процесуальних прав і готовність брати участь у справі на всіх етапах її розгляду.
 
У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
 
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «праа на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.
Таким чином, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення, наведені представником заявника обставини не можна віднести до виключних випадків, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України,  тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року відмовити.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру спадкової частки та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.         
 
Судді:	І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний        О. В. Ступак