ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/26759/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Гарник К.Ю.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2022 року                                                                                          м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача                                   Кузьмишиної О.М.                
суддів:                                                  Кобаля М.І., Костюк Л.О.                                        
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, в якому просив:            
- визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до постанови  Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до постанови  Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2022 року позов задоволено частково з урахуванням виходу за межі позовних вимог. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту фінансово-облікової політики щодо повернення без прийнятті рішення заяви ОСОБА_1 щодо призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності. Зобов`язано Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту фінансово-облікової політики повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та за результатами її розгляду, відповідно до пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ №850 від 21.10.2015 та прийняти відповідне рішення.
При цьому суд першої інстанції, виходив з того, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, повинен закінчуватись прийняттям рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, однак, таке рішення МВС України не приймалося, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, МВС України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі №640/26759/21 встановлено строк до 20 вересня 2022 року для подання відзиву на апеляційну скаргу. Іншою ухвалою від 26 серпня 2022 року призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 20 вересня 2022 року.
Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 28 вересня 2015 року №837 о/с позивача звільнено зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з підпунктом «б» (через хворобу) пункту 64 з 28 вересня 2015 року.
28 грудня 2020 року Центральна МСЕК Міністерства охорони здоров`я України встановила позивачу ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
14 січня 2021 року позивач звернувся до ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в м. Києві з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, проте, листом від №1/198-Пч від 25 лютого 2021 року позивачу відмовлено у задоволенні вказаної заяви з посиланням на те, що медико-експертна комісія щодо позивача проведена з порушенням вимог законодавства.
05 липня 2021 року позивач повторно звернувся до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві з аналогічною заявою, проте, листом від 28 серпня 2021 року №1/962-Пд позивачу повторно відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з тих же підстав.
Вважаючи протиправними дії та бездіяльність відповідачів, які полягають у не нарахуванні та невиплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, останній звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою. 
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, виходячи з системного аналізу приписів  ст. 23 Закону України «Про міліцію», Порядку і умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850  (далі - Порядок №850), прийшов до висновку, що за результатами розгляду заяви Позивача МВС України в порушення вимог законодавства не прийняло рішення  про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а тому позов підлягає задоволенню частково.
З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає  Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 (далі - Закон про Нацполіцію).
Згідно п. 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визнано таким, що втратив чинність  Закон України «Про міліцію».
Водночас, приписи п. 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про Нацполіцію визначають, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених  Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності  Законом України «Про Національну поліцію».
До набрання чинності Законом про Нацполіцію порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами  статті 23 Закону України «Про міліцію»  та Порядку №850.
Так, відповідно до  ст. 23 Закону України «Про міліцію»  у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого  законом  для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Із змісту п. 1 Порядку №850 вбачається, що він визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Пунктом 2 Порядку №850 закріплено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Підпунктом 2 пункту 3 Порядку №850 визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі, зокрема, 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого  законом  для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Приписами п. 7 Порядку №850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
Перелік документів, що додаються до заяви про виплату грошової допомоги, визначено в абзаці 2 пункту 7 Порядку №850.
За правилами п. 8 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.
У свою чергу, відповідно до п. 9 Порядку №850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
За правилами п. 14 Порядку № 850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавством встановлено порядок дій щодо вирішення питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги, згідно якого, після надходження заяви (рапорту) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності з додатковими документами керівником органу внутрішніх справ, в якому проходив (проходить) службу працівник міліції, у п`ятнадцятиденний строк з моменту надходження такої заяви направляється до МВС висновок щодо виплати грошової допомоги.
Таким чином, розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги). 
Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції, таке рішення відповідачем не приймалось, оскільки листом Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від №1/962-Пд від 28.08.2021, адресованого Ліквідаційній комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, відповідні документи щодо ОСОБА_1 були повернуті без прийняття  . 
Викладене, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність дій Міністерства внутрішніх справ України, які полягають  в порушенні вимог пункту 9 Порядку №850 та не прийнятті конкретного рішення за результатами розгляду матеріалів про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІI групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходження служби в органах внутрішніх справ.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06.07.2022 у справі №760/18634/16-а, від 30.06.2021 у справі №822/2942/17, від 08.06.2021 у справі    № 743/902/17.
Як вже було неодноразово підкреслено вище, розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, повинен закінчуватися саме прийняттям відповідного рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
При цьому, формулювання причин відмови у листах не може розцінюватись як належний спосіб прийняття та обґрунтування рішень суб`єктом владних повноважень, а отже такий лист-повідомлення Відповідача не є відповідним рішенням у розумінні п. 9 Порядку №850.
До того ж суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у МВС України відсутні правові підстави та повноваження для повернення документів позивача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги листом, який не є рішенням в розумінні пункту 9 Порядку №850, що також відповідає правовій позиції щодо застосування цих норм матеріального права, висловленій Верховним Судом у вже згаданих вище постановах.
Доводи апелянта про правомірність повернення матеріалів без прийняття рішення щодо призначення або відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із   не залученням при проведенні медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ України,  судовою колегією оцінюються критично, оскільки нормами Порядку № 850 імперативно встановлено лише два можливих варіанти поведінки суб`єкта владних повноважень - прийняття рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а тому повернення матеріалів без прийняття є протиправним.
В свою чергу, колегія суддів висновує відсутність необхідності надання оцінки викладеним у листі Відповідача мотивам повернення без прийняття поданих матеріалів  разом із заявою позивача про призначення одноразової грошової допомоги, оскільки таке повернення саме по собі порушує вимоги Порядку №850, а викладені у листі висновки не створюють юридичних фактів без відповідного їх закріплення у рішенні.
З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог з урахуванням виходу за межі позовних вимог, суд першої інстанції дотримався норм матеріального та процесуального права, що не спростовано доводами апеляційної скарги.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  ст. 316 КАС України  визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  242-244,  250,  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
    
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2022 року у справі №640/26759/21 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.

Суддя - доповідач                                                                                                                                             О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                                                                        М.І. Кобаль

                                                                                               Л.О. Костюк