УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2022року
м. Київ
справа № 202/3549/22
провадження № 51-2802ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2022 року та Дніпровського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року,
встановив:
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Краматорської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 та відповідно до вимог ч. 6 ст. 615 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.
Не погоджуючись з указаним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_4 оскаржив його до апеляційного суду.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 17 серпня 2022 року закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4  на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2022 року, мотивувавши, що за своєю правовою природою оскаржувана ухвала не є ухвалою суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як це помилково вважає апелянт, оскільки нею таке питання не вирішувалося, а лише було констатовано, що наявні підстави для подальшого тримання ОСОБА_4 під вартою безпосередньо на підставі закону – ч. 6 ст. 615 КПК, за відсутності чинного судового рішення про застосування такого запобіжного заходу.
Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями обвинувачений ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та змінити йому запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі. 
Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, долучені до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2022 року  відповідно до вимог ст.424 КПК не підлягає касаційному оскарженню, а тому  у відкритті касаційного провадження в цій частині необхідно відмовити на підставі вищезазначеного.
Натомість, згідно з ч. 6 ст. 399 КПК ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.
Отже, що стосується оскаржуваної ухвали Дніпровського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року, то хоча зазначене рішення і є предметом перегляду суду касаційної інстанції, однак колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Частиною 1 ст. 392 КПК передбачає, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті (п. 1 ч. 2 ст. 392 КПК).
Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом (п. 2 ч. 2 ст. 392 цього Кодексу).
Розглядаючи апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 , апеляційний суд обгрунтовано вказав, що за своєю правовою природою оскаржувана ухвала не є ухвалою суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як це помилково вважає апелянт, оскільки нею таке питання не вирішувалося, а лише було констатовано, що наявні підстави для подальшого тримання ОСОБА_4 під вартою безпосередньо на підставі закону (ч. 6 ст. 615 КПК), за відсутності чинного судового рішення про застосування такого запобіжного заходу.
Це не може вважатися тотожним ухваленню судом на етапі судового розгляду кримінального провадження рішення про продовження тримання особи під вартою, яке підлягає апеляційному оскарженню згідно ч. 2 ст. 392 КПК.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до ч. 6 ст. 615 КПК у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.
Таким чином, положення даної норми закону застосовуються автоматично, як наслідок виникнення зазначених у її диспозиції обставин і не потребують прийняття будь-якого процесуального рішення, у тому числі судового.
Отже, після відкриття апеляційного провадження, встановивши, що ухвалаІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2022 року апеляційному оскарженню не підлягає, колегія суддів закрила апеляційне провадження за скаргою  ОСОБА_4 , керуючись практикою Верховного Суду, якою передбачено, що якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження. Верховний Суд визнав правильними такі рішення апеляційних судів (ухвала Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 439/1271/17; постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 180/210/17, постанова Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 126/2186/17).
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, касаційна скарга не містить.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та доданої копії судового рішення не вбачається підстав для задоволення скарги, то згідно з п. п.1, 2 ч. 2 ст. 428 КПК колегія суддів вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2022 року та Дніпровського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                            ОСОБА_3