Справа № 143/880/21
Провадження № 22-ц/801/1261/2022
Категорія: 61
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року	Справа № 143/880/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач), 
               суддів Денишенко Т. О., Стадника І. М., 
за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом  ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 , на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 04 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Сича С. М. в приміщенні суду в м. Погребище, повний текст рішення складено 10 травня 2022 року, - 

в с т а н о в и в :

09 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до суду з позовом до Погребищенської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Андрушівка Погребищенського району Вінницької області померла її мати ОСОБА_4 . Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,9946 га, кадастровий номер 0523480600:03:003:0188, вартість якої становить 53800 грн. 00 коп.
Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом від 05 листопада 2010 року, звернулася до Погребищенської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначену земельну ділянку.
Проте, 04 серпня 2021 року державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Причиною відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину була та обставина, що нею не було надано нотаріусу оригіналу правовстановлюючого документа на землю на ім`я спадкодавця. 
Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просила суд : 
-визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,9946 га, кадастровий номер 0523480600:03:003:0188, розташовану в с. Андрушівка Вінницького району Вінницької області, що належала спадкодавцю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2021 року залучено ОСОБА_2 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. 
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 04 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішення суду першої інстанції,  ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 ,подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в рішення, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. 
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції без достатніх парових підстав відмовив у задоволенні позову, не дивлячись на визнання позову відповідачем. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. 
У справі вставнолено наступні обставини. 
10 березня 2006 року ОСОБА_4 складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Андрушівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за №45, згідно із яким вона усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла на користь ОСОБА_1 
(а. с. 38).
15 лютого 2007 року ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на землю серії ЯБ №665391, згідно із яким їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,9946 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523480600:03:003:0188, розташовану на території Андрушівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.
(а.с.7).
05 листопада 2010 року ОСОБА_4 складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Андрушівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за №166, згідно із яким належний їй цілий житловий будинок з гоподарськими будівлями та присадибну земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , заповіла на користь позивачки ОСОБА_1 
(а. с. 5).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. На день смерті вона була зареєстрована та проживала разом із внуком ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 
(а.с.5, 43).
Позивачка є дочкою померлої ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та про укладення шлюбу 
(а.с.36, 37).
18 червня 2021 року на підставі заяви позивачки про прийняття спадщини Погребищенською державною нотаріальною конторою Вінницької області заведено спадкову справу №178/2021 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 
(а.с.32, 33).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.08.2021 року державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Швецем О.В. відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка розташована на території Андрушівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу.
(а.с.8).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що системний аналіз положень Порядку №296/5 дає підстави для недвозначного висновку, що у разі втрати відповідного державного акта на право власності на земельну ділянку, видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину щодо спадкової земельної ділянки здійснюється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього, та витягу з Державного земельного кадастру, отриманого, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.
Позивачка не позбавлена можливості звернутися до державного реєстратора з метою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про суб`єкта права власності – спадкодавця  ОСОБА_5 , надавши останньому витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, завірену копію архівного примірника втраченого державного акта на право власності на землю та передбачені п. 66 Порядку № 1127 документи від нотаріуса, який відкрив спадкову справу.
Після внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про спадкодавця ОСОБА_4 , як власника земельної ділянки, видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно буде вчинена нотаріусом на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього.
Відтак, відсутність оригінала державного акта на право власності на земельну ділянку, сама по собі, вочевидь не є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.
ОСОБА_1 не довела, що Погребищенська міська рада Вінницького району Вінницької області є суб`єктом спірних правовідносин, який порушив, не визнавав чи оспорював її права, свободи чи інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. 
Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено судом першої інстанції на підставі неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права з огляду на наступне. 
Відповідно до частини першої статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.
У частині другій та четвертій статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.
При складенні заповідачем декількох заповітів може мати місце їх «конкуренція», оскільки необхідно з`ясувати, який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно.
Аналіз частини другої та третьої статті 1254 ЦК України дозволяє констатувати, що законодавець для випадку, коли заповідачем складено декілька заповітів, передбачив правила, що повинні враховуватися для того, щоб визначити який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що:
по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту;
по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт частково суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт тільки частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів.
Тлумачення частини третьої статті 1254 ЦК України свідчить, що складення нового заповіту, яким зменшено обсяг спадкової маси, порівняно з попереднім, але не змінено спадкодавця, скасовує попередній заповіт у відповідній частині, оскільки спадкодавець визначив спадкоємця тільки щодо частини спадщини.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 369/3186/17.
У справі вставнолено, що перший заповіт від 10 березня 2006 року стосувався всього спадкового майна, натомість другий заповіт від 05 листопада 2010 року стосувався житлового будинку з гоподарськими будівлями та присадибну земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Заповіт від 05.11.2010 року суперечить заповіту від 10.03.2006, оскільки спадкодавець в останньому заповіті розпорядилася на випадок смерті тільки правом на цілий житловий будинок з гоподарськими будівлями та присадибну земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Таким чином, позивач у порядку спадкування за заповітом має право на спадкове майно , зазначене у заповіті від 05.10.2010 року - цілий житловий будинок з гоподарськими будівлями та присадибну земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а все інше спадкове майно ( наявне) повинно спадкуватися на підставі закону, як частина спадщини, що не охоплена заповітом.
Відповідно до частини першої статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.
Звертаючись у суд з позовом ОСОБА_1 просила суд визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,9946 га, кадастровий номер 0523480600:03:003:0188, розташовану в с. Андрушівка Вінницького району Вінницької області, що належала спадкодавцю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У постанові Верховного Суду від 07.02.2020 року у справі № 826/11086/18 визначено, що повноваження суду щодо визначення меж розгляду справи є субсидіарними та не можуть змінювати предмет і підстави спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Таким чином, принцип стабільності є визначальним щодо можливості виходу за межі позовних вимог.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 4 ЦПК України), а тому суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то зазначити, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2020 року у справі № 556/1321/16-ц викладений висновок про те, що за своїм змістом право на пред`явлення позову означає право на процес незалежно від його результату, право на діяльність суду щодо розгляду та вирішення вимоги про захист порушеного або оскаржуваного права або законного інтересу, тобто право на одержання рішення незалежно від його змісту і характеру. Таким чином, право на пред`явлення позову є процесуальною категорією, оскільки наявність цього права в зацікавленої особи зовсім не залежить від наявності в неї того суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, які підлягають захисту. Наявність у особи права на пред`явлення позову не завжди означає наявність у неї права на задоволення позову, оскільки суд може встановити, що вимоги не засновані на законі, і відмовити у їх задоволенні.
Зважаючи на встановлені обставини, а також те, що другий заповіт від 05 листопада 2010 року стосувався лише житлового будинку з гоподарськими будівлями та присадибної земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 , тоді як земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,9946 га, кадастровий номер 0523480600:03:003:0188, не охоплена заповітом від 05 листопада 2010 року, тому позивач не набула права на спадкування земельної ділянки як спадкоємець за заповітом.
Вінницький апеляційний суд вважає, що з огляду на предмет спору - визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, підстави позову, у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позивач не довела порушення її прав та інтересів, щодо яких подана позовна заява. 
Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 04 травня 2022 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, - відмовити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: Т. О. Денишенко

І. М. Стадник