ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року		Справа № 380/1267/22 пров. № А/857/10088/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Мікули О.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці  про визнання протиправним та скасування рішення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 8 червня 2022 року (суддя Гулик А.Г., м.Львів), -
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Львівської митниці (далі – Митниця), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 08.11.2021 №UA209000/2021/700009/2 (далі – Рішення).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 8 червня 2022 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення яким у задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі із посиланням на норми матеріального права та окремі обставини справи, вказує, що долучені позивачем до декларації документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, містять розбіжності та не містять відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний транспортний засіб. 
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав. 
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України (далі – МК), необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 04.11.2021 позивач подав митну декларацію №UA209180/2021/052224 на товар «Легковий автомобіль, марка VOLKSWAGEN GOLF VIII 2021 року випуску» (далі – МД, Автомобіль). До МД позивач додав: рахунок-фактуру №01/09/2021 від 15.09.2021, декларацію про походження товару №01/09/2021 від 15.09.2021, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UА209030/2021/312945 від 28.10.2021, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 від 14.06.2021, банківський платіжний документ, що стосується товару № SW24L930О36422 від 30.09.2021, договір про надання послуг митного брокера б/н від 26.10.2021, довідку від 01.11.2021, цінову інформацію від 01.11.2021, копію митної декларації країни відправлення №21PL402010Е1656348 від 27.10.2021, паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України № РХ681914 від 22.10.2019, паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України № КС414485 від 02.05.2005.
При перевірці поданої до митного оформлення МД та документів, долучених до декларації, митним органом встановлено, що документи, які підтверджують числові значення, складових митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний транспортний засіб: (1) у фактурах VAT 01/09/2021 від 15.09.2021 та від 14.09.2021 по різному вказана назва продавця, а саме «ЗМН SP.Z.O» та «ЗМН SP.Z.O.О»; (2) у фактурі VAT 01/09/2021 від 15.09.2021 не зазначені банківські реквізити, на які має здійснюватися платіж; (3) у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 від 14.06.2021 його власником зазначено ADAC Autovermietung GmbH, однак фактура видана «ЗМН SP.Z.O.О»; (4) в ціновій інформації, наданій декларантом не співпадають об`єм двигуна і кінські сили, зазначені в оголошенні, з тими, що вказані в технічному паспорті.
З урахуванням виявлених фактів Митниця прийняла Рішення. При цьому, приймаючи оскаржуване Рішення, відповідач виходив з того, що декларантом не надано специфікації до Договору, які є його невід`ємною частиною; контракт не містить істотних умов щодо оплати товару; позивачем не надано висновки експертних організацій стосовно вартісних характеристик товару.
Водночас для розрахунку митної вартості ввізної продукції відповідач застосував інформацію з мережі інтернет. Відповідно до спірного Рішення митного органу джерелом інформації для коригування митної вартості слугували дані веб-сайту http://www.mobile.de. Визначена митна вартість автомобіля 10840 євро.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відповідно до частини першої статті 57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частини другої вказаної статті Кодексу, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Частиною третьою статті 57 МК передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 згаданого Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК).
Відповідно до статті 63 МК у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 згаданого Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Відсутність аналізу підстав, за яких митний орган дійшов висновку про коригування митної вартості, унеможливлює прийняття обґрунтованого рішення, адже вказані обставини є ключовими під час дослідження правомірності прийнятого митним органом рішення.
Відтак, надаючи правову оцінку застосуванню контролюючим органу резервного методу коригування митної вартості, суд повинен дослідити те, чи було дотримано умов, за яких митний орган повинен застосовувати методи визначення митної вартості під час коригування вартості, оскільки саме дотримання таких умов в поєднанні з належним обґрунтуванням необхідності їх застосування і є підтвердженням правомірності рішенням. Поряд з цим, порушення будь-якої умови, під час прийняття рішення, є підставою для визнання такого рішення протиправним та скасування.
Вказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 1 жовтня 2021 року у справі № 140/947/20.
Статтею 49 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За приписами статті 52 МК заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частиною другою статті 52 МК передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Частина перша статті 53 МК визначає, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та додаткових документів на вимогу митного органу наведено у статті 53 Митного кодексу України.
Частиною третьою статті 53 МК встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Положеннями частини четвертої вказаної статті визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.
Відповідно до частини першої статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 2 березня 2021 року у справі №809/857/17.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Окрім цього, суд зауважує, що, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 810/3397/16 та 18 серпня 2021 року у справі №821/1050/17.
Згідно з положеннями статті 57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 згаданого Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 згаданого Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 згаданого Кодексу.
Частиною другою статті 55 МК встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 8 жовтня 2019 року у справі №803/776/17, згідно з яким декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Як встановлено вище, у поданих позивачем під час митного оформлення товару фактурах VAT 01/09/2021 від 15.09.2021 по-різному зазначена назва продавця «ЗМН SP.Z.O.О», а саме в одній із фактур у назві продавця пропущена одна буква «О». З пояснень представника позивача вбачається, що примірник фактури з опискою у назві продавця помилково поданий під час митного оформлення, що пояснюється, зокрема, відсутністю на ньому печатки.
Водночас, сама по собі описка в назві продавця не може слугувати підставою для коригування митної вартості товару. Крім того, правильна назва продавця зазначена в інших документах, доданих до декларації.
Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність факту оплати за спірний Автомобіль, у зв`язку із не зазначенням у фактурі VAT 01/09/2021 від 15.09.2021 банківських реквізитів, на які має здійснюватися платіж. Суд враховує, що плата за транспортний засіб здійснена в повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 30.09.2021, виданою АТ КБ Приватбанк, з якого вбачається, що ОСОБА_1 сплатив на рахунок 4100 євро відповідно до рахунку-фактури №01/09/21 від 15.09.2021 за придбання Автомобіля. Крім того, неповнота інформації щодо банківських реквізитів не може слугувати підставою для коригування митної вартості, оскільки такі відомості не є фактором, що впливають на ціноутворення.
Доводи представника відповідача про відмінність інформації про об`єм двигуна, зазначеної в оголошенні, з тими, що вказані в технічному паспорті, спростовуються даними декларації (графа «Маркування та кількість») та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, в яких зазначений ідентичний об`єм двигуна 999 см.куб.
Щодо невідповідності кількості кінських сил, які визначенні в оголошенні, з наявними в технічному паспорті - ні технічний паспорт, ні будь-який інший документ, яким керувався митний орган при прийнятті рішення про коригування митної вартості транспортного засобу, не містить відомостей про кількість кінських сил, оскільки країни Європи використовують міжнародну систему одиниць SI, якою не передбачається вимірювання потужності у кінських силах, а використовується одиниця потужності W.
Оцінюючи посилання відповідача на те, що власником автомобіля, вказаним у реєстраційному документі та продавцем є різні особи, необхідно зазначити, що «ЗМН SP.Z.O.О» (продавець) є комісійним магазином з продажу транспортних засобів. Суд зазначає, що вказані аргументи стосуються правомочності особи продати річ та переходу права власності на неї. У свою чергу, відносини, які виникли між позивачем (покупцем) та «ЗМН SP.Z.O.О» за своїм змістом є цивільно-правовими, і не можуть самі по собі впливати на визначення митної вартості автомобіля. Крім того, відповідач не вказав, які саме норми законодавства Республіки Польщі чи Німеччини порушені, при реалізації позивачеві згаданого транспортного засобу.
На підставі аналізу викладених обставин, суд дійшов правильного висновку, що зауваження митного органу до поданої позивачем МД та доданих до неї документів не є достатньою підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Щодо застосування резервного методу
Частиною другою статті 55 МК встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, відображеною у постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 160/4944/19 та у постанові від 4 листопада 2021 року у справі №120/2634/19-а.
Суд встановив, що джерелом інформації для коригування митної вартості ввезеного позивачем товару слугували дані веб-сайту http://www.mobile.de. Обраний відповідачем за основу для встановлення митної вартості автомобіль має більший об`єм двигуна (1968 см.куб, а не 999 см.куб) та потужність (110 кW, а не 80 кW), ніж той, що задекларував позивач.
При цьому, відповідач жодним чином не здійснив порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, та не обґрунтував правомірність застосування такої інформації у випадку позивача, а також не відобразив у спірному рішенні взаємозв`язок між (1) різницею параметрів оцінюваного товару та товару, взятого за основу для коригування та (2) розбіжностями цін оцінюваних товарів та товару, взятого за основу для коригування.
Враховуючи вищезазначене, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.
Наведені ж в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до статті 316 КАС, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 8 червня 2022 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	О. І. Мікула