ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 2а-7192/12/2670                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 грудня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Аліменка В.О., Безименної Н.В., 

за участю секретаря судового засідання: Матвєєвої С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2022 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень 

В С Т А Н О В И В:

У травні 2012 року позивач, Дочірня компанія «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (правонаступник - АТ «Укргазвидобування»), звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Ш» від 19 січня 2012 року №0000201504, №0000211504, №0000221504 та №0000231504. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю:
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення форми «Ш» від 19 січня 2012 року №0000201504, №0000211504, №0000221504 та №0000231504.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.  
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що   експертним висновком документально підтверджено висновки акту перевірки щодо порушення позивачем термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання.
Також апелянт вказує на необхідності врахування судової практики, яка існувала на момент виникнення спірних правовідносин, тобто, у 2012 році, згідно з якою факт наявності неправомірно визначеної підстави для проведення перевірки та/або невірно визначений вид перевірки не є єдиною та беззаперечною підставою для скасування податкових повідомлень-рішень. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 грудня 2022 року. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року клопотання представника Головного управління ДПС у Харківській області про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
28 листопада 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Акціонерного товариства «Укргазвидобування», в якому представник позивача повністю підтримує правову позицію суду першої інстанції та просить залишити оскаржуване рішення суду без змін. 
У відкритому судовому засіданні суду апеляційної інстанції в режимі відеоконференції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив останню задовольнити. 
Представник позивача, перебуваючи безпосередньо в суді апеляційної інстанції, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши в судовому засіданні в режимі відеоконференції суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Нововодолазькою міжрайонною державною податковою інспекцією у Харківській області за результатами проведення камеральної перевірки податкової звітності ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» з рентної плати за природний газ та газовий конденсат, що видобуваються в Україні за 2010 та 2011 роки, складено Акт про результати камеральної перевірки податкової звітності від 04 січня 2012 року №1/15-0-21/30019775 (далі по тексту - Акт перевірки).
Актом перевірки зафіксовані порушення, які полягають у порушенні термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання по:
- рентній платі за природний газ, що видобувається в Україні протягом строків, визначених пунктом 306.2 статті 306 Податкового кодексу України (додатки 1, 2);
- рентній платі за газовий конденсат, що видобувається в Україні протягом строків, визначених пунктом 306.2 статті 306 Податкового кодексу України (додатки 3, 4).
Згідно розрахунку штрафних санкцій (додаток №1) сума штрафних санкцій становить 2     110     315,83 грн.
Відповідно до розрахунку штрафних санкцій (додаток №2) сума штрафних санкцій становить 6     359     614,34 грн.
У відповідності до розрахунку штрафних санкцій (додаток №3) сума штрафних санкцій становить 839     968,43 грн.
Згідно розрахунку штрафних санкцій (додаток №4) сума штрафних санкцій становить 5     882     879,03 грн.
На підставі зазначеного Акту перевірки винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 19 січня 2012 року:
- №0000201504, яким позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 5     882     879,03 грн. за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з рентної плати за природний газ, що видобувається в Україні в сумі 31     798     071,70 грн.; 
- №0000211504, яким позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 6     359     614,34 грн. за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з рентної плати за природний газ, що видобувається в Україні в сумі 58     828     790,30 грн.;
- №0000221504, яким позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 4     870     878,13 грн. за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з рентної плати за газовий конденсат, що видобувається в Україні в сумі 24     354     390,65 грн.;
- №0000231504, яким позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 839     968,43 грн. за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з рентної плати за газовий конденсат, що видобувається в Україні в сумі 8     399     684,30 грн.
Вважаючи податкові повідомлення-рішення контролюючого органу протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.11.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014, позов задоволено частково; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 19.01.2012 № 0000211504 та № 0000231504, а також податкове повідомлення-рішення від 19.01.2012 № 0000201504 в частині застосування до Товариства 4 260 333,51 грн. штрафних санкцій і податкове повідомлення-рішення від 19.01.2012 № 0000221504 в частині нарахування позивачеві 2 554 669,41 грн. штрафу; в решті позову відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 травня 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 19 січня 2012 року №0000201504, №0000211504, №0000221504, №0000231504.
Постановою Верховного Суду від 08 лютого 2021 року у справі №2а-7192/12/2670 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що відповідачем під час проведення камеральної перевірки за результатами якої складено акт від 04 січня 2012 року №1/15-0-21/30019775 з`ясовано питання, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду податкової перевірки.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Податковий кодекс України  (далі -  ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Як встановлено підпунктом  20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до пункту  75.1 статті 75 ПК України  органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.
Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 цієї статті камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.
Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 цієї статті документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби.
Згідно пункту 76.1 статті 76 ПК України Камеральна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. 
Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. 
Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. 
Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Згідно з пунктом  78.4 статті 78 ПК України  про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом. 
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки
Відповідно до пункту  78.5 статті 78 ПК України  допуск посадових осіб органів податкової служби до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
Відтак, апеляційний суд наголошує, що нормами  ПК України, чинними станом на дату виникнення спірних правовідносин, чітко встановлені умови та порядок проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути підставою для висновку про законність такої перевірки.
З матеріалів справи вбачається, що Нововодолазькою міжрайонною державною податковою інспекцією у Харківській області за результатами проведення камеральної перевірки податкової звітності ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» з рентної плати за природний газ та газовий конденсат, що видобуваються в Україні за 2010 та 2011 роки, складено Акт про результати камеральної перевірки податкової звітності від 04 січня 2012 року №1/15-0-21/30019775 (далі по тексту - Акт перевірки).
Актом перевірки зафіксовані порушення, які полягають у порушенні термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання по:
- рентній платі за природний газ, що видобувається в Україні протягом строків, визначених пунктом 306.2 статті 306 Податкового кодексу України (додатки 1, 2);
- рентній платі за газовий конденсат, що видобувається в Україні протягом строків, визначених пунктом 306.2 статті 306 Податкового кодексу України (додатки 3, 4).
Таким чином, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. А відтак камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.
Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).
Законодавчо установлені обмеження щодо повноважень податкового органу під час проведення камеральної перевірки (яка характеризується спрощеним порядком її призначення і проведення, не передбачає присутність платника та можливість подання ним пояснень тощо) є однією з гарантій прав платника, що забезпечують дотримання балансу публічних і приватних інтересів.
Камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, а тому під час проведення камеральної перевірки не має правових підстав для визначення порушень термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання, тим паче термінів сплати грошових зобов`язань, які не були самостійно визначені платником податків у податковій декларації.
Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року №К/800/52765/13, від 27 жовтня 2014 року №К/800/63121/13, від 26 травня 2016 року №К/800/7055/14, від 21 червня 2017 року №К/800/14775/16, від 03 жовтня 2016 року №К/800/22489/15, від 15 червня 2016 року №К/800/49074/15, від 20 квітня 2016 року №К/800/31134/15.
Як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до акта від 04 січня 2012 року №1/15-0-21/30019775 відповідачем під час проведення камеральної перевірки податкових декларацій по/з рентної плати за природний газ, що видобувається в Україні і по рентній платі за газовий конденсат, що видобувається в Україні за 2010 та 2011 роки позивача було надано оцінку не повноті, своєчасності подання платником податкової звітності та візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування), а надано оцінку своєчасності сплати позивачем самостійно визначеного грошового зобов`язання з рентної плати за газовий конденсат, що видобувається в Україні та рентної плати за природний газ, що видобувається в Україні визначених позивачем самостійно в податкових розрахунках та відповідно до укладених договорів про розстрочення (відстрочення) податкових зобов`язань (податкового боргу), а отже взято до уваги іншу податкову інформацію ніж дані податкової звітності, поданої позивачем.
З системного аналізу наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем під час проведення камеральної перевірки за результатами якої складено акт від 04 січня 2012 року №1/15-0-21/30019775 з`ясовано питання, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду податкової перевірки, що було вірно встановлено судом першої інстанції та спростовує доводи апелянта про можливість проведення в межах спірних правовідносин камеральної перевірки
Наведена обставина свідчить про те, що контролюючий орган порушив встановлений ПК України порядок призначення та проведення перевірки, провівши останню у вигляді камеральної перевірки. 
Колегія суддів звертає увагу, що згідно висновку, сформульованого Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №826/17123/18 (постанова від 21.02.2020 року), «оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».
У ще одній палатній справі (постанова від 22.09.2020 року у справі №520/8836/18) окрім наведених, суд касаційної інстанції обґрунтував відсутність підстав до запропонованого колегією відступу від раніше висловленої правової позиції такими висновками: «перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом» та «встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем пункту 181.1 статті 181 ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання».
У контексті наведеного колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.
Системний аналіз наведених норм у своїй сукупності дає підстави для висновку, що акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених ч. 2  ст. 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками незаконної перевірки на підставі висновків акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.
За таких обставин, зважаючи на те, що контролюючий орган порушив встановлений ПК України порядок проведення перевірок, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що перевірка позивача була проведена за відсутності на те правових підстав, що в силу неодноразово згаданих вище позицій Верховного Суду свідчить про протиправність прийнятих за її наслідками податкових повідомлень-рішень та, як наслідок, необхідність їх скасування.
В контексті наведеного колегія суддів також зауважує, що за встановлення протиправності дій податкового органу щодо проведення перевіри без законних підстав у суду відсутня необхідність аналізу протиправності висновків контролюючого органу по суті виявлених перевіркою порушень.
Вказану позицію висловив Верховний Суд у постанові від 29.04.2021 року у справі №  320/6192/19.
Відтак,    колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню. 
Вищевикладене спростовує доводи апелянта про необхідність врахування експертного висновку від 30 травня 2016 року №140/3612/16-45 з огляду на встановлення порушення порядку проведення перевірки, що саме по собі тягне протиправність прийнятих за її наслідком рішень.
Колегія суддів наголошує, що одним з принципів адміністративного судочинства є офіційне з`ясування всіх обставин у справі, який полягає в тому, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. 
В контексті спірних правовідносин щодо оскарження податкових повідомлень-рішень, перевірка правомірності проведеної контролюючим органом перевірки є першочерговою та обов`язковою. 
Щодо доводів апелянта про зміну позивачем та судом предмету та підстав позову, колегія суддів вважає останні необгрунтованими, оскільки під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, іпідстав позову не допускається.
Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог, адміністративний суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію норм та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
Колегія суддів наголошує, що в межах судового розгляду позивач звертав увагу суду на порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки (зокрема, в письмових поясненнях) (т. 7 а.с. 141), відтак, суд першої інстанції, досліджуючи спірні правовідносини, не міг не надати цим доводам належну правову оцінку. 
Отже апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що, податковий орган, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв поза межами повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2022 року. 
Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. 
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши у судовому засіданні в режимі відеоконференції доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2022 року - залишити без задоволення. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2022 року - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст виготовлено 12 грудня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                             В.О. Аліменко, 

                                                                                                    Н.В. Безименна