УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 грудня 2022 року
м. Київ
справа № 199/4275/19
провадження № 51-3932ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_4 , 
встановив:
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 
від 18 січня 2022 року ОСОБА_4 визнано невинуватою в пред`явленому 
їй обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених частинами 2, 3 ст. 190, 
частинами 1, 2 ст. 200 КК України, та виправдано її на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення нею зазначених кримінальних правопорушень.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що прокурор не погоджується з вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції та порушує питання про її перегляд в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог 
п. 4 ч. 2, ч. 6 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. Крім того, до касаційної скарги додаються копії касаційної скарги з додатками в кількості, необхідній 
для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального 
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того 
чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно                 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному прокурор у своїй касаційній скарзі, посилаючись 
на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, 
як на підставу для скасування оскарженої ухвали, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 413 КПК України не наводить.
Крім того, прокурор, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається 
по суті на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України 
не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Разом із цим, прокурор, вказуючи на невідповідність ухвали апеляційного суду положенням ст. 419 КПК України, не зазначає конкретно, які саме доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не перевірив та на які з них не надав відповіді 
у зазначеному судовому рішенні.
Окрім цього, позиція прокурора є неузгодженою та непослідовною, оскільки, 
він вказує на незаконність ухвали Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року в тому числі з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України 
для скасування судового рішення, при цьому поза увагою прокурора залишилось те, що оскарженою ухвалою було залишено без змін вирок районного суду від 18 січня 2022 року, яким ОСОБА_4 визнано невинуватою в пред`явленому обвинуваченні та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, з огляду на що жодного покарання ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції їй взагалі 
не призначалося. 
Також, прокурором в порушення вимог ч. 6 ст. 427 КПК України не долучено 
до касаційної скарги копій доданих до неї додатків (копій судових рішень) у кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                                   ОСОБА_3