ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 682/1300/21
Провадження № 22-ц/4820/1619/22

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Чебан О.М.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2022 року (суддя Зеленська В.І.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Славутського міського нотаріального округу Шкапій Віра Ярославівна, про визнання недійсним договору дарування,
в с т а н о в и в :
У червні 2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Славутського міського нотаріального округу Шкапій В.Я. про визнання недійсним договору дарування.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько – ОСОБА_3 . 18 травня 2021 року, під час оформлення спадщини, йому стало відомо, що 04.07.2018 року ОСОБА_3 подарував 60/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями   АДРЕСА_1 , відповідачці ОСОБА_2 .. Вважає, що договір дарування має ознаки фіктивного правочину, так як   ОСОБА_3  висловлював наміри передати все належне йому майно ОСОБА_1 , про що було 30 травня 2018 року складено заповіт. Відповідачка не цікавилась життям батька, не відвідувала його та не допомагала матеріально і по господарству, останні декілька років постійно перебувала за кордоном і не бажала повертатись в Україну. Тому вважає, що ОСОБА_3 в момент укладення договору дарування частини будинковолодіння не мав повного уявлення щодо істотних умов цього правочину, зокрема, щодо безоплатної передачі майна в користь обдарованої, та помилявся щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін. Обставинами, які вказують, що договір дарування вчинений   ОСОБА_3 під впливом помилки, є його вік, стан здоров`я, потреба в сторонньому догляді, відсутність іншого житла, а також те, що після укладення договору дарування   ОСОБА_3 залишився проживати в цьому помешканні до смерті. Вважає, що він міг набути право на спірний будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , тому оспорюваний договір порушує його права та законні інтереси.
Із урахуванням викладеного, просив суд визнати недійсним договір дарування від 04.07.2018 року, укладений між   ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Славутського нотаріального округу Хмельницької області Шкапій В.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 1635.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що при укладенні договору дарування ОСОБА_3 помилявся щодо фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, і що ця помилка дійсно була, і має істотне значення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
В обґрунтування скарги зазначав, що договір дарування вчинений ОСОБА_3 під впливом помилки. Обставинами що вказують на це є його вік, стан здоров`я, потреба в сторонньому догляді, відсутність іншого житла, а також те, що після укладення договору дарування ОСОБА_3 залишився проживати в цьому помешканні до смерті. Зазначає, що суд першої інстанції проводив засідання за відсутності позивача та його представника, не роз`яснив позивачу його права на призначення експертиз, чим позбавив його можливості заявити клопотання про призначення посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи на предмет того, чи міг ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при укладенні оспорюваного правочину. Крім того, зазначає, що його батько стверджував, що він не підписував ніяких договорів дарування, однак, в силу того, що засідання проводилось без сторони позивача, він не мав змоги заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, винесеним з дотриманням вимог ст.ст.4-13, 263, 265 ЦПК України, та відповідних норм ЦК України, практики Верховного Суду, а отже рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – залишенню без задоволення. 
В судове засідання представник апелянта адвокат Янцеловський М.Ф. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
Щодо розгляду справи за відсутності апелянта, то відповідно до ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
04 жовтня 2022 року ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Янцеловського М.Ф., одержав судову повістку про виклик у судове засідання, про що свідчить розписка (т.2 а.с.21), тобто він повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді.
Адвокат Янцеловський М.Ф. звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що він зайнятий в розгляді інших справ в Шепетівському міськрайонному суді, а тому просить відкласти розгляд справи на іншу дату.
Оскільки поважність причини неявки представника позивача, адвоката Янцеловського М.Ф., не встановлена, ОСОБА_1 реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надійшла заява про розгляд справи без її участі.
Третя особа приватний нотаріус Шкапій В.Я. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 30 травня 2018 року ОСОБА_3 склав заповіт, за яким спадкоємцем всього майна, що буде належати на день його смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося він призначив сина ОСОБА_1 .
04 липня 2018 року ОСОБА_3 подарував відповідачці ОСОБА_2 60/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що підтверджується Договором дарування частини житлового будинку від 04 липня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області, Шкапій В.Я., за реєстровим номером 1635.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.11.2019 року, а також відповідно до Інформаційної довідки щодо об`єкта нерухомості від 24.11.2019 року, житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , перебував у спільній частковій власності ОСОБА_4 , якому належала частка 24/100, ОСОБА_3 , якому належали частки 8/100, ОСОБА_5 , якій належала частка 8/100, ОСОБА_2 , якій належала частка 60/100.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За інформацією наданою приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Артемової Н.А. станом на 18.05.2021 року заяву про прийняття спадщини подав спадкоємець ОСОБА_1 .
ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
За випискою з медичної карти стаціонарного хворого №3862 ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні Хмельницького обласного госпіталю ветеранів війни з 28.08.2018 по 17.09.2018 року, діагноз ДГПЗ 2 ст. А/с енцефалопатія з порушенням пам`яті, уваги, абстрактного мислення. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).
Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.
Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Як вбачається із матеріалів справи, договір дарування укладено між батьком та донькою, ОСОБА_3 не звертався до правоохоронних органів щодо втрати права власності на спірну частину домоволодіння або до суду із позовом про визнання договору дарування недійсним у тому числі у зв`язку з помилкою.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання недійсним вказаного договору дарування, необґрунтованим є посилання позивача, на те, що договір дарування укладений всупереч волі дарувальника, а тому містить ознаки недійсного. 
Посилання в апеляційній скарзі на незадовільний стан здоров`я та похилий вік дарувальника ОСОБА_3 суд не приймає до уваги як підставу для визнання договору недійсним, оскільки на момент укладення договору ОСОБА_3 мав повну цивільну дієздатність, його дієздатність обмежена не була. Договір дарування був укладений 04.07.2018 року, а за місяць до того, 30.05.2018 року – складено заповіт, чинність якого, через похилий вік чи стан здоров`я заповідача, апелянт не ставить під сумнів.
Сам по собі факт похилого віку ОСОБА_3 та наявності в нього захворювань, зазначених в медичних картах витребуваних судом першої інстанції, не свідчить про укладення договору дарування під впливом помилки.
Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що фактична передача подарованого майна не відбулася, оскільки право власності ОСОБА_2 на 60/100 часток будинку за спірним договором дарування зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а продовження проживання в спірному будинку батька сторін було підставним, так як йому ще належало в спірному будинку 8/100 часток.
Висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові від 18.06.2014 року №6-69цс14, від 16.03.2016 року №6-93цс16, від 27 квітня 2016 року у справі №6-372цс16. 
Інші доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення залишити без змін. 
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28 жовтня 2022 року.

Судді:                                                                         Т.О. Янчук

                                                                       Л.М. Грох

       О.І.Ярмолюк