ПОСТАНОВА 
Іменем України

09 листопада 2022 року                                                         м. Кропивницький

справа № 389/421/22
провадження № 22-ц/4809/987/22 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агродар-Україна Плюс»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 липня 2022 року у складі головуючого судді Українського В. В.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
08.02.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар-Україна Плюс» (далі ТОВ «Агродар-Україна Плюс»), в якому просив розірвати договір оренди землі без номеру,  укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агродар-Україна Плюс», інше речове право за яким зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ «Агродар-Україна Плюс» 04.06.2015 за №990243, та скасувати державну реєстрацію договору оренди землі щодо земельної ділянки кадастровий номер 3522282600:02:000:0397.
Позовні вимоги мотивовано тим, що між ОСОБА_2 та TOB «Агродар-Україна Плюс» укладено договір оренди землі від 16 травня 2013 року щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер 3522282600:02:000:0397. Відповідно до п. 8 договір укладено до 31 грудня 2018 року. 28 вересня 2016 року між сторонами укладено Угоду №1 до договору оренди землі від 16 травня 2013 року, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди про продовження строку дії договору оренди землі до 31 грудня 2024 року. Відповідно до умов договору орендна плата за користування землею сплачується орендарем, щорічно у розмірі 3.5 %, що складає 3 474 грн. від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації на дату складання даного договору з послідуючою щорічною індексацією згідно чинного законодавства (п. 9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач - рідний брат померлого - ОСОБА_1 . З дня відкриття спадщини позивач є власником земельної ділянки площею 4,1401 га кадастровий номер 3522282600:02:000:0397 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходяться на території Казарнянської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.
Попередній власник земельної жідянки ОСОБА_2 виконав свій обов`язок повністю і належним чином передав відповідачу в користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,14 га, кадастровий номер 3522282600:02:000:0397, проте з боку відповідача допущено істотне порушення умов Договорів оренди земельних ділянок, оскільки систематично від дати настання строку виконання зобов`язань не виплачував ОСОБА_2 плату за користування земельною ділянкою.
Відповідачем не виплачено ОСОБА_3 плату за користування земельною ділянкою за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, внаслідок чого колишній власник значною мірою був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні Договору.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 липня 2022 року відмовлено у задоволенні позову.
Суд першої інстанції, врахувавши надані відповідачем відомості про видачу орендної плати за користування земельними ділянками за 2017-2020 роки, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки не встановлено істотного порушення відповідачем умов договору оренди щодо строків сплати орендної плати за спірну орендновану ділянку. 
Суд також надав оцінку долученим до справи податковим розрахункам сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку за 2017-2020 роки, вказавши, що вони відображають лише податкові нарахування та сплати та не підтверджують сплату орендної плати орендодавцю, тому не приймаються як доказ сплати орендодавцю орендної плати.
Суд не взяв до уваги доводи відповідача про те, що замість ОСОБА_2 орендну плату отримував ОСОБА_1 , оскільки у відомостях про видачу орендної плати є і ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 , при цьому останній особисто ставив підпис про отримання коштів. 
Крім того, суд вважає, що відомості про депоновані кошти за 2018 рік стосуються договірних відносин саме із позивачем, а не за договором оренди з його братом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Позивач подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаного судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. 
Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Вказує, що як спадкоємець після смерті ОСОБА_2 успадкував всі належні останньому права на спірну земельну ділянку, що перебуває в оренді ТОВ «Агродар-Україна Плюс», в тому числі щодо отримання заборгованості зі сплати орендної плати за 2014-2020 роки. 
Вважає безпідставними посилання відповідача, з якими погодився суд, на відомості про виплату готівки № 526 за жовтень 2020 року та №393 за листопад 2019 року, лист із назвою Казарня паї 2017 року, оскільки зазначені відомості не містять підтверджень, що виплати у зазначений період були здійснені відповідачем спадкодавцеві позивача на підставі договору оренди від 16.05.2013 за користування земельною ділянкою (кадастровий номер 3522282600:02:000:0397). Із відомостей на виплату готівки не можливо дійти одностайного висновку, що це саме виплата орендної плати яка була здійснена на підставі договору оренди від 16.05.2013 за користування земельною ділянкою. Відомості не містять посилань і на Договір оренди від 16.05.2013, ні на кадастровий номер земельної ділянки, ні на точну дату отримання грошових коштів які там зазначені, що не дають можливості встановити дату їх отримання.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України. 
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Василенка Т. Г., який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
16 травня 2013 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агродар-Україна Плюс» укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розміром 4,14 га, кадастровий номер 3522282600:02:000:0397, строком до 31 грудня 2018 року (а.с.7-9). 
Пунктом 9 договору оренди землі встановлено, що орендна плата вноситься орендарем щороку у розмірі 3,5 % від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації на дату складання даного договору з послідуючою щорічною індексацією згідно чинного законодавства, що складає 3474 грн. Орендна плата може здійснюватись в грошовій, натуральній або відробітковій формі. Натуральна форма передбачає видачу сільськогосподарської продукції, ціна на яку встановлюється нижче ринкової з прив`язкою до собівартості продукції.
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації (п. 10 договорів).
Відповідно до п.11 договору орендар остаточно проводить розрахунки до 31 січня наступного року, слідуючого за роком оренди. За умови подання до 01 листопада поточного року письмового повідомлення про намір отримати розрахунок грошовими коштами (з обов`язковим зазначенням розрахункового рахунку, ідентифікаційного коду власника паю). Розрахунок грошима проводиться до 31 грудня поточного року.
28 вересня 2016 року між сторонами укладено Угоду №1 до договору оренди землі від 16.05.2013 відповідно до умов якої, сторони дійшли згоди про продовження строку дії договору оренди землі до 31 грудня 2024 року. Всі інші умови договору залишилися незмінними (а.с. 10).
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14). 
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.08.2021 позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 на спадщину, яка складається із земельної ділянки кадастровий номер 3522282600:02:000:0397 (а.с. 11). 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, право власності на земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 11 серпня 2021 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 650438635222 (а.с.12-13).
Згідно відомостей про видачу орендної плати за користування земельними ділянками за 2017-2020 роки у 2017 році ОСОБА_2 отримав орендну плату готівкою в розмірі 4191,49 грн., в 2018 році отримав орендну плату в розмірі 4191,49 грн. (порядковий номер відомості за 2018 рік 396), в 2019 році отримав орендну плату в розмірі 4155,10 грн., в 2020 році отримав орендну плату в розмірі 4131,30 грн (а.с.41-42,52-64,74-85,95-107).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до статті 1 Закону, яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 Земельного Кодексу України, (далі - ЗК України) орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 Закону істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Орендна плата справляється у грошовій формі.
За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 31 Закону договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Частиною першою статті 32 Закону передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Положеннями статей 24, 25 Закону визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.
Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.
Стаття 141 ЗК України передбачає таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Відповідно до ч.1 ст.782 ЦК наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за її користування протягом трьох місяців поспіль.
Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення ч.2 ст.651 ЦК.
Згідно із ч.2 ст.651 ЦК договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Стаття 611 ЦК передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких, за п.6 ч.1 ст.3 ЦК належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Про те, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору, свідчить усталена судова практика Верховного Суду, яку слід урахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК.
Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, що закріплено положеннями ст.1218 ЦК України.
Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).
Відповідно до п.36 Договору оренди землі перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншого власника, не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Суд, врахувавши час виникнення прав та обов`язкі за договором оренди у спадкоємця ОСОБА_1 , а саме з моменту відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійшов правильного висновку про недоведеність факту систематичного порушення відповідачем договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати в строк, передбачений договором. 
Надані сторонами докази у справі знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.
Встановлені судом обставини щодо відсутності заборгованості по орендній платі за спірним договором оренди відповідача перед спадкодавцем ОСОБА_2 та отримання останнім орендної плати за користування земельною ділянкою за період 2017-2020 роки, відсутність між сторонами договору спору з цього приводу на час смерті ОСОБА_2 , не спростовані доводами апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Посилання позивача на те, що суд не врахував правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 21травня 2018 року у справі № 479/187/17 та від 06березня 2019року у справі № 467/297/18, є безпідставними, оскільки обставини у справах є різними, зокрема у згаданих справах спірними були періоди, коли заборгованість з орендної плати виникла після смерті попереднього орендодавця, з часу відкриття спадщини на спірну земельну ділянку і її прийняття спідкоємцем - новим оренодавцем.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права. Рішення суду є законним і обгрунтованим.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення – без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.
Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                 С. М. Єгорова

Судді                                                                        С. І. Мурашко

                                                                       О. І. Чельник