ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
4 жовтня 2022 року
м. Київ                                                                                   
справа № 747/485/20
провадження № 51-3617 км 21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                       ОСОБА_7, 
суддів                                                 ОСОБА_8, ОСОБА_9,
за участю: 
секретаря судового засідання    ОСОБА_10,
прокурора                                        ОСОБА_11,
засудженого                                    ОСОБА_1 ,
захисника                                         ОСОБА_12 (у режимі відеоконференції), 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12020270260000128 за обвинуваченням 
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 ), фактично проживаючого у АДРЕСА_2 ), в силу ст. 89 КК не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК),
за касаційною скаргою засудженого  ОСОБА_1  на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 лютого 2021 рокута ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 24 травня 2021 року.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 лютого 2021 року ОСОБА_1 засуджено до покарання:
- за ч. 1 ст. 125 КК - у виді громадських робіт на строк 120 годин;
- за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК - у виді позбавлення волі на строк 7 років;
- за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК - у виді позбавлення волі на строк 10 років.
На підставі ст. 70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Ухвалою Чернігівської апеляційного суду від 24 травня 2021 року вирок залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнаний винувати у тому, що він 20 червня 2020 року близько 08:30, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до будинку АДРЕСА_3 , де перебували мешканці будинку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також батько останнього - ОСОБА_4 , з якими він мав намір вживати алкогольні напої. Отримавши відмову щодо спільного вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_1 одразу почав сваритися з ОСОБА_3 . У ході сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_1 умисно наніс один удар рукою в голову ОСОБА_3 , від чого той впав, вдарившись потиличною ділянкою голови об землю. Одразу після цього ОСОБА_1 сів на лежачого на землі ОСОБА_3 та почав бити його по голові, від чого останній намагався ухилитися. Своїми умисними діями ОСОБА_1 спричинив ОСОБА_3 тілесне ушкодження у вигляді садна потиличної ділянки голови, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Під час сварки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 намагалися захистити ОСОБА_3 від протиправного посягання з боку ОСОБА_1 , у результаті чого у останнього виник злочинний намір, спрямований на умисне протиправне заподіяння їм смерті, при цьому він сказав потерпілим: «я вас повбиваю».
Після чого, ОСОБА_1 , реалізуючи вищезазначений умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, лезом коси умисно завдав не менше двох ударів, спрямованих у голову ОСОБА_4 , але останній, захищаючись, встиг прикрити голову своїми руками. У цей час, ОСОБА_2 з метою припинення посягання ОСОБА_1 на життя ОСОБА_4 , нанесла один удар садовими граблями в голову ОСОБА_1 , після чого останній припинив протиправне посягання на життя ОСОБА_4 . У результаті умисних насильницьких дій ОСОБА_1 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді двох різаних ран правого передпліччя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. ОСОБА_1 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_4 захищався від умисних ударів ОСОБА_1 та у зв`язку з активними діями ОСОБА_2 , яка завадила ОСОБА_1 позбавити життя ОСОБА_4 .
Одразу після цього, ОСОБА_1 , реалізуючи умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілим, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_2 , лезом коси наніс їй один удар в живіт, від чого остання впала на землю. Далі, ОСОБА_1 , з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_2 , взявшись руками за нижній кінець руків`я коси, лезо якої знаходилося в животі потерпілої, умисно натиснувши, засунув лезо коси вглиб черевної порожнини лежачої на землі ОСОБА_2 . У результаті умисних насильницьких дій ОСОБА_1 спричинив ОСОБА_2 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки з ушкодженням сліпої кишки, яке ускладнилось перитонітом, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Після цього ОСОБА_1 залишив місце події, вважаючи, що вчинив усі дії, необхідні для доведення злочину до кінця, однак суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_2 не настали з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_2 було своєчасно надано медичну допомогу.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо нього та призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції.
 
На обґрунтування своїх доводів зазначає, що: 
- судом неправильно викладені події, що відбулися у домогосподарстві потерпілих, він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, випив вже після події, бо перебував у стресі, він не збирався втікати;
- його дії кваліфіковані неправильно, оскільки у нього не було ні наміру, ні мотиву вбивати потерпілих, під час події він перебував у стані сильного душевного хвилювання, захищався від трьох осіб, які на нього нападали, його дії були обумовлені потребою відвернути посягання на його фізичну недоторканість;
- не заперечує, що вчинив ці діяння, проте його дії необхідно кваліфікувати за ст. 123 КК;
- прокурор та слідчий спотворили показання потерпілих, внаслідок чого його дії на досудовому слідстві безпідставно були перекваліфіковані з ч. 1 ст. 125 КК;
- відсутній запис судового засідання, в якому слідчий суддя обирала йому міру запобіжного заходу, не врахувавши при цьому його показання;
- його винуватість не підтверджується зібраними доказами, а ґрунтується на показаннях потерпілих, які кілька разів їх змінювали, слідчий відмовив йому у допиті свідків сторони захисту, які могли б спростувати перебування його у стані алкогольного сп`яніння, вважає, що цих свідків, а також експерта потрібно допитати у суді першої інстанції при новому розгляді провадження;
- у кримінальному провадженні щодо нього було допущено порушення положень ст. 82, 84, 88, ч. 1 ст. 94 КПК;
- він не мав кваліфікованої правової допомоги, призначена йому захисниця порушила 13 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)та ст. 47 КПК і не робила нічого для його захисту, однак суддя безпідставно не задовольнила його клопотання про заміну захисника;
- вважає, що термін на який його засуджено є надмірним;
- йому було відмовлено у справедливому судовому розгляді, чим порушено пункти 1, 3 ст. 6 Конвенції;
- слідчий експеримент проведений з порушеннями ст. 240 КПК, на задньому дворі поліцейського відділку, без присутності його захисника, поняті, один із яких працівниця правоохоронних органів, підказували потерпілим, а з фотографій цієї слідчої дії не видно хто і де знаходився, скільки часу це відбувалося. 
 
Водночас засуджений у своїй касаційній скарзі висуває свою версію події.
 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні:
- засуджений та захисник підтримали вимоги касаційної скарги;
- прокурор просив залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення. 
 
Мотиви Суду
 
Згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Згідно з ч. 1 ст. 438 цього Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
 
З урахуванням зазначених положень КПК суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доводам касаційної скарги у частині:
- іншої версії подій та опису засудженим своєї поведінки після вчиненого;
- відмови слідчого ОСОБА_1 у допиті свідків сторони захисту, які могли б спростувати перебування його у стані алкогольного сп`яніння;
- оцінки протоколу слідчого експерименту.
 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому злочинів ґрунтується на сукупності доказів, досліджених судом, а саме на показаннях: 
- самого обвинуваченого, який свою провинувизнав частково і пояснив, що 20 червня 2020 року приїхав до господарства ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , попросив ОСОБА_2 сходити за горілкою, ОСОБА_3 нагрубив йому, у результаті чого між ними виникла словесна суперечка. ОСОБА_3 обізвав його, у відповідь він його штовхнув, на що потерпілий вдарив його кулаком у шию. Показання ОСОБА_3 не правдиві, тому що останній зазначив, що він ( ОСОБА_1 ) його ударив правою рукою, але він лівша. Він придавив ОСОБА_3 палицею, щоб заспокоїти, але не бив. У той час ОСОБА_4 завдавав йому удари в голову. Він зрозумів, що з голови тече кров. Потім прийшла ОСОБА_2 та почала бити його граблями, він схопив, що попалось під руку щоб захищатись, тільки потім зрозумів, що це була коса. ОСОБА_4 махав руками, можливо він і сам поранився косою. ОСОБА_2 й далі махала граблями. Потім потерпіла зойкнула, впала і схопилась за його футболку і він упав разом з нею. Він хотів витягнути косу з живота потерпілої. Раніше з цією сім`єю дружили, конфлікт був лише один раз 4 роки тому через непорозуміння. До приїзду до потерпілих він алкоголь не вживав. Удари косою не завдавав,тільки тримав її перед собою. Потерпілі нападали з різних боків, він захищався, наніс тільки один удар. Коли приїхав додому, то сказав дружині, що напевно вбив. Швидку допомогу не викликав.
- потерпілої ОСОБА_2 про те, що зранку 20 червня 2020 року приїхав ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. Через 10 хвилин вона почула крики, побачила, що ОСОБА_3 лежить на землі а ОСОБА_1 з косою стояв над ним. Тоді вона нанесла ОСОБА_1 удар граблями в чоло, а останній, натиснувши косою, завдав удар їй у живіт у правий бік. ОСОБА_3 завдав 3 удари зверху вниз. Якщо б ОСОБА_3 не прикрився руками то попало б лезом у голову. В цей час кричав: «я вас повбиваю!»
- потерпілого ОСОБА_3 про те, що з ОСОБА_1 разом працювали, були друзями. У день події прийшов ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. Від удару ОСОБА_1 він упав, а обвинувачений ще двічі ударив його. Коли останній бив потерпілу, то сидів на ній і натиснувши лезо коси проштовхнув його глибше їй у живіт.
- потерпілого ОСОБА_4 про те, що зранку йшов на город і зустрів ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, потім почув крик у дворі, коли прийшов у двір, то побачив як ОСОБА_1 . б`є руками сина ОСОБА_3 , який лежав на землі. Схопив ОСОБА_1 , на що останній металевою частиною коси тричі ударив йому у голову, від чого він (потерпілий) закрився руками, а потім ОСОБА_2 ударила ОСОБА_1 граблями, а останній вдарив її косою у живіт. Він викликав швидку допомогу. ОСОБА_1 втік.
- свідка ОСОБА_5 , співмешканки засудженого, про те, що ОСОБА_1 не ночував вдома, а потім прийшовши додому 20 червня близько 10:00 сказав, що зарізав ОСОБА_6 , був дуже зляканий, в стані алкогольного сп`яніння. Додатково повідомила, що проживає з ОСОБА_1 15 років і він інколи буває агресивний. Між ними були конфлікти, зверталась до поліції про вчинення насильства у сім`ї.
Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки щодо винуватості ОСОБА_1 й іншими зібраними та дослідженими доказами, а саме:
- протоколом огляду місця події від 20 червня 2020 року з фототаблицями до нього, згідно якого на території господарства на АДРЕСА_3 на будівлі, речах та косі знайдено плями речовини бурого кольору;
- протоколом огляду предметів з фототаблицями від 20 червня 2020року, згідно з яким на футболці чоловічій виявлено плями бурого кольору;
- висновком медичного огляду від 20 червня 2020 року №72, відповідно до якого ОСОБА_1 20 червня 2020 року о 20:20 перебував у стані алкогольного сп`яніння;
- протоколами слідчих експериментів за участю потерпілих від 23 вересня 2020 року;
- висновком експерта №205, згідно з яким у ОСОБА_3 виявлені легкі тілесні ушкодження, що утворилися в результаті однієї травматичної дії тупого предмету, можливо 20 червня 2020 року;
- висновком експерта №213, згідно з яким у ОСОБА_4 виявлені дві різані рани правого передпліччя, які утворилося в результаті двох травмуючи дій гострих предметів, можливо 20 червня 2020 року, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;
- висновком експерта №214, згідно з яким у ОСОБА_2 виявлене проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки з ушкодженням сліпої кишки, яке ускладнилось перитонітом, яке утворилося в результаті однієї травматичної дії колюче-ріжучого предмету, по давності може відповідати 20 червня 2020 року і відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень;
- висновком експерта №111-ц, згідно якого на поверхні леза від ручної коси знайдена кров людини, кров могла походити від особи з групою А(II), в тому числі і від ОСОБА_2 , також може мати місце змішання слідів крові осіб з групами А(II) та 0(I), що не виключає присутність слідів крові ОСОБА_4 лише в якості домішку;
- висновком судово-психіатричного експерта №480, відповідно до якого у ОСОБА_1 ознак психічного захворювання не виявлено, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, заходи медичного характеру йому не показані;
- висновком судово-психіатричного експерта №481, відповідно до якого у ОСОБА_1 не виявлено психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності, протиалкогольне лікування йому не показане.
 
Вищевказані докази були ретельно досліджені судом першої інстанції та визнані достатніми й допустимими доказами, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку, що вони у своїй сукупності доводять висунуте обвинувачення. 
 
Суд першої інстанції також дав оцінку показанням обвинуваченого, в яких останній не визнав своєї провини та зазначив, що така його позицію є способом уникнути ним відповідальності за вчинені злочини.
 
З висновками місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень погодився і суд апеляційної інстанції. 
 
Переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за апеляційними скаргами сторони захисту, суд апеляційної інстанції в цілому мотивував залишення апеляційної скарги сторони захисту без задоволення та навів підстави, з яких він виходив.
 
Так, на спростування доводів у апеляційній скарзі сторони захисту про те, що ОСОБА_1 під час вчиненого не перебував у стані сп`яніння, суд апеляційної інстанції послався на результати медичного огляду та показання потерпілих про те, що ОСОБА_1 приїхав до них у стані алкогольного сп`яніння.
 
Водночас відповідно до положень ст. 433 КПК суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку фактичним обставинам в тому числі і в частині перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння. 
 
Були предметом дослідження суду апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що поза увагою суду залишились докази, які не подавалися суду та не були дослідженні, не було проведено ряд експертиз. Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що не може давати оцінку тим доказам, які не були надані сторонами для їх дослідження, а також не може вимагати їх надання, якщо жодна з сторін не порушувала про це питання. 
 
Дав оцінку суд апеляційної інстанції посиланням у апеляційній скарзі сторони захисту на неправдиві показання потерпілих та визнав їх необґрунтованими, зазначивши, що такі показання є достовірними, логічними та такими, що узгоджуються між собою і фактичними обставинами провадження й іншими зібраними доказами у їх сукупності. Також, як зазначив суд апеляційної інстанції, в суді першої інстанції потерпілі попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень.
 
Були предметом дослідження суду апеляційної інстанції доводи, аналогічні доводам у касаційній скарзі засудженого, про те, що умислу на вбивство потерпілих у нього не було. Зокрема, на спростування цього доводу суд апеляційної інстанції зазначив, що всі дії ОСОБА_1 були об`єднані єдиним умислом, носили усвідомлений цілеспрямований послідовний характер, були спрямовані саме на умисне позбавлення життя потерпілих, про що свідчать засоби і знаряддя злочинів, причини припинення злочинних дій, стосунки ОСОБА_1 з потерпілими та поведінкаостанніх, яка передувала злочину. Суд апеляційної інстанції критично поставився до твердження ОСОБА_1 про те, що його словесно спровокував потерпілий ОСОБА_3 , оскільки від потерпілого, на думку цього суду, будь-якої загрози для життя та здоров`я ОСОБА_1 не було, останній мав можливість уникнути сварки та залишити місце події. 
 
Суд апеляційної інстанції при обґрунтуванні висновку щодо незакінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_4 , взяв до уваги знаряддя злочину (косу), кількість завданих ударів та їх локалізацію, самозахист ОСОБА_4 , дії потерпілої ОСОБА_2 , спрямовані на відвернення нападу на ОСОБА_4 (нанесення нею удару граблями), що у своїй сукупності, на думку цього суду, перешкодили ОСОБА_1 довести до кінця свій умисел на протиправне заподіяння смерті іншій людині.
 
Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, оскільки вони є обґрунтованими та вмотивованими.
 
Доводи засудженого проте що його дії необхідно кваліфікувати за ст. 123 КК є безпідставні з огляду на наступне.
 
Стаття 123 КК передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.
 
Специфічними (видовими) ознаками юридичного складу умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, передбаченого ст. 123 КК є: а) перебування особи в стані сильного душевного хвилювання (фізіологічного афекту) під час вчинення посягання на життя потерпілого; б) наявність причинного зв`язку між станом сильного душевного хвилювання і поведінкою потерпілого - протизаконним насильством, систематичним знущанням або тяжкою образою; в) заподіяння тяжкого тілесного ушкодження саме тій особі, яка вчинила протизаконне насильство, систематичне знущання або тяжку образу.
 
Судами у цьому кримінальному провадженні не встановлено, протизаконного насилля, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілих стосовно ОСОБА_1 . 
 
Оскільки, як убачається з судових рішень, засуджений прийшов до потерпілих з метою сумісного розпиття спиртних напоїв. Словесна суперечка між засудженим та ОСОБА_3 виникла через те, що останній нагрубив та обізвав засудженого, у відповідь ОСОБА_1 штовхнув потерпілого. Ці фактичні обставин не заперечувалися самим засудженим і не свідчать про наявність вищенаведених специфічних ознак умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження
 
Посилаючись на те, що він не мав кваліфікованої правової допомоги, оскільки призначена йому захисниця не робила нічого для його захисту, засуджений не вказує, які саме дії захисницею не здійснені, до суду апеляційної інстанції із зазначеними доводами він не звертався. 
 
Доводи у касаційній скарзі засудженого щодо того, що суддя безпідставно не задовольнила його клопотання про заміну захисника, не узгоджуються з матеріалами провадження, зокрема відповідно до журналів судових засідань, жодних клопотань про заміну захисника ОСОБА_1 у суду першої інстанції не заявляв. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 участі не брав, апеляційної скарги з цих підстав не подавав.  
 
У своїй касаційній скарзі засуджений посилається на відсутність запису судового засідання, в якому слідчий суддя обирала йому міру запобіжного заходу, не врахувавши при цьому його показання. Проте судові рішення щодо обрання запобіжного заходу не є предметом оскарження у суді касаційної інстанції. Водночаспри постановлені вироку, відповідно до положень ст. 23 КПК суд обґрунтовує свої рішення лише в межах тих показань, які сприймав безпосередньо. У зв`язку з чим доводи касаційної скарги у цій частині не ґрунтуються на положеннях КПК.
 
Доводи у касаційній скарзі засудженого про те, що слідчий експеримент за участю потерпілих є недопустимим доказом, оскільки проведений з порушеннями ст. 240 КПК, на задньому дворі поліцейського відділку, без присутності його захисника, а з фотографій цієї слідчої дії не видно хто і де знаходився, скільки часу це відбувалося, не ґрунтується на вимогах закону.
 
Так, як убачається з протоколів слідчих експериментів від 23 вересня 2020 року, які досліджувалися судом першої інстанції, ці слідчі дії проведено за участю потерпілих з метою уточнення відомостей, а саме механізму завдання обвинуваченим  потерпілим тілесних ушкоджень. Тому проведення їх не на місці події, а у дворі поліцейського відділку, не є порушенням кримінального процесуального закону.
 
Водночас чинним КПК не передбачено обов`язкової участі захисника під час проведення слідчих дій з потерпілими.
 
Доводи засудженого про те, що поняті підказували потерпілим та одна із них була працівником правоохоронних органів, відповідно до положень ст. 433 КПК не можуть бути предметом дослідження суду касаційної інстанції. 
 
Поряд з цим, у судах першої та апеляційної інстанції, на стадіях, коли дослідження цих питань було можливе, сторона захисту таких вимог не висувала.
 
Посилаючись у касаційній скарзі на те, що йому було відмовлено у справедливому судовому розгляді, чим, на його думку, порушено пункти 1, 3 ст. 6 Конвенції, засуджений не зазначає в чому саме полягають порушення вищезазначених норм Конвенції.
 
У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 висуває доводи про те, що термін на який його засуджено є надмірним, однак жодних обґрунтувань такого твердження не наводить.
 
Водночас, призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, який проживав зі співмешканкою та донькою, ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті не перебував, перебував на військовому обліку, в силу ст. 89 КК не судимий. Врахував місцевий суд і те, що ОСОБА_1 не працював, зловживав алкоголем. Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК обтяжує покарання ОСОБА_1 суд першої інстанції визнав вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
 
З урахуванням вищенаведеного а також обставин провадження суд першої інстанції призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі відповідно до санкцій інкримінованих статей.
 
Переглядаючи у апеляційній інстанції кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за апеляційної скаргою захисника, у якій ставилося питання про зміну вирок суду в частині призначеного ОСОБА_1 покарання та призначення йому більш м`яке покарання, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду у цій частині та належним чином мотивував таке рішення.
 
З огляду на зазначене в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_1 не наведено доводів про допущення судами таких порушень КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення,або спростовували б правильність висновків суду щодо доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, правильності кваліфікації його дій та відповідності призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого.
 
За таких обставин Суд дійшов висновку про те, що відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд 
 
ухвалив:
 
Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 лютого 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 24 травня 2021 рокущодоОСОБА_1 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_7                                 ОСОБА_8                   ОСОБА_9