ПОСТАНОВА 
Іменем України

28 вересня 2022 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 404/287/21
провадження № 22-ц/4809/710/22 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
       Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Карпенка О.Л., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 лютого 2022 року у складі судді Варакіної Н.Б. 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області про стягнення моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що 10.07.2018 Кіровоградським окружним адміністративним судом було ухвалено рішення у справі № 811/1430/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яким були задоволені її позовні вимоги, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо не нарахування всіх сум складових заробітної плати державного службовця за посадою головного державного податкового інспектора та зобов`зано здійснити обчислення та виплату пенсії позивачу. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2018 вказане рішення залишено без змін.
Позивач зазначала, що у листопаді 2018 року вона звернулась до ГУ ПФУ в Кіровоградській області зі звернення про добровільне виконання рішення суду, що набрало законної сили, на яке їй було надано відповідь № 641/Т-11 від 22.11.2018 з відмовою виконати рішення судів.
03.12.2018 у зв`язку з невиконанням рішення суду ГУ ПФУ в Кіровоградській області, нею було отримано виконавчий лист у справі № 811/1430/18, який було подано до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.
04.12.2018 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Крикун О.М. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 57834718.
16.01.2018 за постановою державного виконавця накладено штраф на боржника за невиконання в повному обсязі без поважних причин у встановленому державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує скаржника виконати певні дії.
01.02.2019 державним виконавцем винесено постанову про повторне накладення штрафу на боржника.
07.02.2019 державним виконавцем Крикун О.М. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 57834718 та направлено подання до Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області № 1440/02.1-27 «Про вчинення кримінального правопорушення».
За наслідками розгляду подання державного виконавця Кропивницьким ВП ГУНП в Кіровоградській області, 13.02.2019 було внесено відомості до ЄРДР за № 12019120020001153 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (станом на день звернення до суду кримінальну справу до суду не скеровано).
Позивач вказувала, що 15.03.2019 отримала відповідь з Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України № 3971/Т-З з черговою відмовою виконати рішення суду, що набрало законної сили.
17.01.2019 нею отримано лист з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № Т-15/02, з якого стало відомо, що боржник, посилаючись на те, що виплату позивачам заборгованості, яка виникла у зв`язку з перерахунком пенсії за рішеннями суду буде здійснено відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду № 649 від 28.08.2018 року, не надав доказів дотриманням ним, як боржником, механізму погашення заборгованості передбаченої цим Порядком.
03.02.2020 в.о. начальника примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Санкаускас Н.В. при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішення суду було скасовано документ «Постанова про закінчення виконавчого провадження» від 07.02.2019, що видана державним виконавцем Крикун О.М. при примусовому виконанні виконавчого листа № 811/1430/18 виданого 03.12.2018 Кіровоградським окружним адміністративним судом.
З листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № Т-126/02 від 17.03.2020 позивачу стало відомо, що державним виконавцем до Кіровоградського окружного адміністративного суду було скеровано заяву про зміну способу виконання судового рішення у справі № 811/1430/18 від 03.12.2018. Проте, ухвалою суду від 20.03.2020 у справі № 811/1430/18 в задоволенні заяви відмовлено.
05.05.2020 державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, яка була скасована постановою начальника відділу примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Ващенком О.М. від 16.06.2020. Виконавче провадження було відновлено на підставі постанови державного виконавця від 17.06.2020 року.
Позивач зазначала, що після неодноразових звернень, 18.08.2020 їй перераховано 61997 грн. 40 коп. (список № 1 (50036/1) на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки від AT «Райффайзенбанк» за період № 18 з 04.08.2020 по 25.08.2020. У зв`язку з виконанням рішення суду, яке набрало законної сили, 23.09.2020 виконавче провадження № 62973543 було закінчено на підставі п. 9 ч. 39 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».
ОСОБА_1 вказувала, що є особою похилого віку, інвалідом ІІ групи. Проживає разом з чоловіком, який має тяжке захворювання. Пенсія є єдиним джерелом доходу, за рахунок якої сплачуються комунальні послуги, купуються продукти харчування, медикаменти. Вважає, що Пенсійним фондом свідомо не було нараховано та не виплачено належну її пенсію у законодавчо визначеному розмірі з подальшим ігноруванням законних вимог державного виконавця щодо обов`язковості виконання рішень судів. Це є знущанням над нею, як над людиною похилого віку, інвалідом II групи, приниженням її гідності та людської особистості, суспільної значимості, що у сукупності призвело до її розпачу, відчаю, душевних страждань.
Посилаючись на зазначені обставини просила стягнути з відповідача завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 лютого 2022 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з Державного бюджету України на користь  ОСОБА_1 30 000 грн у відшкодування моральної шкоди, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України. У задоволенні вимог про стягнення 70 000 грн моральної шкоди – відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградські області.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь Держави судовий збір в розмірі 681 грн.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
В своїй апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області зазначає, що не погоджується з рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Вказує, що позивачем не надано належних доказів, а судом не встановлено, підтвердження факту спричинення позивачу працівниками Пенсійного фонду шкоди внаслідок неналежного виконання ними рішення суду у справі № 811/1430/18. 
Посилаючись на практику Верховного Суду, зазначає, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювана шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину.
Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про доведеність факту завдання відповідачем позивачу моральної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності пов`язаної з тривалим виконанням рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі № 811/1430/18 (нарахуванням та виплатою пенсії) та пов`язаними з цим порушеннями життєвих планів, звичайного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. Водночас судом не було досліджено причини невиконання рішення суду, а отже і не встановлено вину відповідача.
Представник відповідача зауважив, що Казначейство не є розпорядником коштів Державного бюджету України. Попри це, суд у рішенні вирішив стягнути моральну шкоду з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Казначейства, до того ж сам визначив яким чином її слід стягнути.
Посилаючись на постанову Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 по справі № 199/6713/14-ц вказував, що не допускається стягнення моральної та матеріальної шкоди з Казначейства, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів, а у постанові Великої палати Верховного Суду по справі № 910/23967/16 вказано, що процесуальний закон не встановлює необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись.
Зауважив, що суд не залучивши до участі у справі Державну казначейську службу України, не врахував вимоги чинного законодавства в частині встановлених законом повноважень територіальних органів казначейської служби, як окремих юридичних осіб наділених власними повноваженнями та Державного казначейства України щодо списання коштів за рішенням суду з державного бюджету у відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.
       Представник ГУ Державної казначейської служби України в Кіровоградській області просив скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 лютого 2022 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградські області надало до апеляційного суду письмові пояснення, в яких зазначено, що органами Пенсійного фонду ведеться реєстр судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. При цьому, всі судові рішення, які набрали законної сили, вносяться до реєстру судових рішень, та виконуються в межах фінансування, в порядку їх календарної черговості надходження.
У серпні 2020 року до головного управління надійшли бюджетні кошти для проведення фінансування виплати пенсій на виконання судових рішень, які надійшли до боржника у 2018 році. Отже, доплата в сумі 61997,40 грн за період з 01.02.2008 по 17.09.2018 була перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ КБ «Райффайзен Банк Аваль» 18 серпня 2020 року.
Враховуючи вищевикладене, головним управлінням, в межах визначеної законодавством компетенції та наданих повноважень, вчинено всі дії для здійснення перерахунку та виплати пенсії на виконання судового рішення.
Вважає, що позивачем не вказано у позовній заяві жодних доказів, які б слугували підтвердженням понесених нею моральних страждань спричинених протиправними діями головного управління, а відтак позовні вимоги є невмотивованими, необґрунтованими та такими що підлягають залишенню без задоволення.
Крім того зазначає, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» жодною нормою не передбачено відшкодування моральної шкоди взагалі.
               У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 зазначала, що на переконання ОСОБА_1 апелянт не має правових підстав оскаржувати судове рішення в частині нанесення позивачу моральної шкоди, оскільки порушення права позивача відбулося не апелянтом, а іншим учасником справи - ПФУ.
Посилаючись на Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, зазначала, що шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін та стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу).
Суд першої інстанції встановив такі обставини
       10.07.2018 року Кіровоградським окружним адміністративним судом було ухвалено рішення у справі № 811/1430/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії, яким позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо не нарахування всіх сум складових заробітної плати державного службовця за посадою головного державного податкового інспектора та зобов`зано здійснити обчислення та виплату пенсії позивачу (а.с.13-14).
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2018 року апеляційну скаргу ГУПФУ в Кіровоградській області було залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. (а.с.15-16).
З відповіді ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 22.11.2018 вбачається, що позивачу відмовлено виконати рішення судів, що набрало законної сили (а.с.17).
03.12.2018 позивачем було отримано виконавчий лист у справі № 811/1430/18, який було подано до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.18).
04.12.2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Крикун О.М. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 57834718 (а.с.19).
16.01.2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області Крикун О.М. було прийнято постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання в повному обсязі без поважних причин у встановленому державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, про що мені було повідомлено листом № 916/02.1-27 від 25 01.2019 року «Щодо розгляду звернення» (а.с.20).
01.02.2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Крикун О.М. було винесено постанову про повторне накладення штрафу на боржника (а.с.22).
07.02.2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Крикун О.М. було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 57834718 та направлено подання до Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області № 1440/02.1-27 «Про вчинення кримінального правопорушення» (а.с.24)
15.03.2019 року позивачем отримано відповідь з Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України № 3971/Т-З (ідентична з подальшими відповідями на мої звернення та на запити ДВС) з черговою відмовою виконати рішення суду, що набрало законної сили (а.с.28)
17.01.2020 року позивачем отримано лист з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) № Т-15/02 де стало відомо, що боржник, посилаючись на те, що виплату позивачам заборгованості, яка виникла у зв`язку з перерахунком пенсії за рішеннями суду буде здійснено відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду № 649 від 28.08.2018 року, не надав доказів дотриманням ним, як боржником, механізму погашення заборгованості передбаченої цим Порядком (а.с.30).
03.02.2020 року в.о. начальника примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Санкаускас Н.В. при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішення суду було скасовано документ «Постанова про закінчення виконавчого провадження» від 07.02.2019 року, що видана ОСОБА_3 при примусовому виконанні виконавчого листа № 811/1430/18 виданого 03.12.2018 року Кіровоградським окружним адміністративним судом (а.с.32).
З листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) № Т-126/02 від 17.03.2020 року позивачу стало відомо, що державним виконавцем до Кіровоградського окружного адміністративного суду було скеровано заяву про зміну способу виконання судового рішення у справі № 811/1430/18 від 03.12.2018 року (а.с.33).
Ухвалою суду від 20.03.2020 року у справі № 811/1430/18 в задоволенні заяви відмовлено (а.с.34).
05.05.2020 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, яка була скасована постановою начальника відділу примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Ващенком О.М. від 16.06.2020 року. Виконавче провадження було відновлено на підставі постанови державного виконавця від 17.06.2020 року (а.с.35-39).
Після неодноразових звернень (а.с.41-65), 18.08.2020 позивачу перераховано 61997 грн. 40 коп. (список № 1 (50036/1) на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки від AT «Райффайзенбанк» за період № 18 з 04.08.2020 року по 25.08.2020 року. У зв`язку з виконанням рішення суду, яке набрало законної сили, 23.09.2020 року виконавче провадження № 62973543 було закінчено на підставі п. 9 ч. 39 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.40).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 56 Конституції України визначено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів  (стаття 1173 ЦК України).
При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Право на судовий захист гарантується Конституцією України (статті 8, 56, 129-1), міжнародними договорами України і включає, у тому числі, і право на виконання судового рішення у розумний строк, яке реалізується за допомогою створення державою умов і забезпечення виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 129-1 Конституції України, пункт перший статті 6 Конвенції).
Конституція України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Ці положення також відображені у статтях 1, 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», із уточненням щодо кола осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України.
З урахуванням комплексного аналізу статей 3, 15, 16, 23, 1167 ЦК України компенсація за порушення права на виконання судового рішення у розумний строк як захід відповідальності держави має на меті відшкодування заподіяної немайнової шкоди фактом порушення процедурних умов, що забезпечують реалізацію цього права упродовж розумного строку, незалежно від наявності чи відсутності вини органів, на які покладено обов`язок щодо виконання судових актів, інших державних органів та їх посадових осіб, хоча законом у цьому випадку передбачена умисна форма вини особи, що завдала моральної шкоди.
Розглядаючи вимоги про компенсацію, суд встановлює факт порушення права на виконання судового рішення в розумний строк, виходячи зі змісту судових актів та інших матеріалів справи з урахуванням правової та фактичної складності справи, поведінки заявника, ефективності та достатності дій суду або судді, що здійснюються з метою своєчасного розгляду справи, ефективності та достатності дій органів, організацій або посадових осіб, на які покладено обов`язок щодо виконання судових актів, характер дій та діяльності, спрямованих на своєчасне виконання судового акта, загальної тривалості провадження у справі і виконання судового акта.
Оскільки сам факт порушення права на виконання судового акта в розумний строк свідчить про заподіяну немайнову шкоду (порушення права на судовий захист), а її відшкодування не залежить від вини органу або посадової особи. Особа, яка звернулася із заявою про компенсацію, не повинна доводити наявність цієї шкоди. Встановлення факту порушення права на виконання судового акта (рішення) в розумний строк є підставою для присудження компенсації.
Дії органів, організацій або посадових осіб, на яких покладено обов`язки з виконання судового акта, визнаються достатніми й ефективними, якщо вони здійснюються з метою своєчасного виконання такого акта. При цьому необхідно враховувати, зокрема, своєчасність видачі належним чином оформленого виконавчого документа, направлення його судом або стягувачем до органу, організації або посадовій особі, на яких покладено обов`язки щодо виконання судових актів, а також з`ясовувати, чи не викликана затримка у видачі або направленні виконавчого документа поведінкою заявника, наприклад шляхом ненадання ним реквізитів банківського рахунка.
Не можуть розглядатися як підстава, яка виправдовує порушення розумних строків виконання судового акта, обставини, пов`язані з організацією роботи органів і посадових осіб, які виконують судові акти.
Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 463/4475/18.
Встановивши надмірно тривалий характер правопорушення, що полягав у невиконанні рішення суду, при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції  з урахуванням глибини та ступеня моральних страждань позивача, яких вона зазнала у зв`язку із тривалим невиконанням рішення суду, а також  з урахуванням фактичних обставин справи, принципів розумності, співмірності та справедливості зробив обґрунтований висновок про стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн, і цей розмір є таким, що відповідає глибині і ступеню моральних страждань потерпілої. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та із застосованими нормами права.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
З урахуванням викладеного не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо  відсутності доказів завдання позивачу моральної шкоди.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ухваливши рішення про стягнення коштів Державною казначейською службою України, не залучивши її до участі у справі, що є порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки оскаржуване рішення безпосередньо впливає на її права та обов`язки, не можуть бути прийняті з огляду на таке.
Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання.
Відповідно до пункту 23-1 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок – це рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі – Казначейство України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі – Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).
Згідно із пунктом 9 Положення Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
На підставі аналізу наведених нормативно-правових актів Верховний Суд зробив висновок про те, що Державна казначейська служба України, діючи від імені держави в цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (постанова ВС від 29 січня 2020 року у справі № 201/18305/17-ц).
Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема й з безспірним списанням коштів державного бюджету.
Пред`являючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади, позивач зазначила відповідачем державу Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яке на її думку повинно відшкодувати цю шкоду та ГУ ДКСУ у Кіровоградської області.
Таким чином, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є відповідний орган Казначейської служби (який відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.
Крім того, колегія зазначає, що у резолютивній частині рішення суду є зайвим посилання на порядок стягнення суми шляхом її безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, виходячи з такого.
Так, механізм виконання органами Державної казначейської служби України рішень про стягнення коштів з державного бюджету визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011р. № 845.
Пунктом 38 Порядку № 845 передбачено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, в Державній казначейській службі України відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Зазначений рахунок є рахунком, на якому обліковуються кошти державного бюджету, передбачені на певну мету, а не власним рахунок Державної казначейської служби України, передбаченим на утримання установи. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.
Відповідно до Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України від 26.02.2002 № 122, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 за № 549/6882, єдиний казначейський рахунок - це консолідований рахунок, відкритий Казначейству в Національному банку України для обліку та здійснення розрахунків в системі електронних платежів НБУ. Єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевого бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, кошти інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється Казначейством.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
До вказаних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи № 910/23967/16, вказавши, що необхідності зазначення таких відомостей як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.
Таким чином, резолютивні частини рішень у вказаних спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тому резолютивну частину оскаржуваного рішення слід змінити, виклавши її відповідно до вищенаведених вмотивувань.
Інші аргументи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.  
Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
В даному випадку висновок, зроблений судом першої інстанції, не в повному обсязі відповідає встановленим у справі обставинам, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити.
Щодо розподілу судових витрат
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24.06.2022 Головному управлінню Державної казначейської служби України у Кіровоградській області відстрочено сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 лютого 2022 року.
Враховуючи зазначене та беручи до уваги положення ст. 141 ЦПК України, у зв?язку із частковим задоволенням апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області, якому було відстрочено сплату судового збору, на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 1362,00 грн.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просила стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу), однак доказів на підтвердження таких витрат до апеляційного суду не надано.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області задовольнити частково.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 лютого 2022 року змінити, виклавши його резолютивну частину наступним чином.
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду внаслідок протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області у розмірі 30 000,00 (тридцять тисяч) гривень.
Стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області в дохід держави судовий збір у розмірі 1362,00 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.
       
Головуючий суддя                                                                 А.М. Головань
Судді                                                                                         Л.М. Дьомич        
                 О.Л. Карпенко