ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5829/22 Справа № 214/240/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мхітарян С.С. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/210/15-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Бадалян Н.О. 

сторони:
позивач – Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»,
відповідач -   ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Павленко Вячеслав Вікторович, на заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року, яке ухвалено суддею Мхітаряном С.С. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 квітня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі – ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (надалі – АТ «Райффайзен Банк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позов мотивовано тим, що, відповідно до Кредитного договору №014/0124/35771/82 від 24.12.2007 року, позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії у сумі 15 000, 00 дол. США, строком до 24.12.2017 року, із сплатою 14% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором. 
З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, в умовах кризових явищ в економіці України, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Додаткові угоди № 1 від 24.12.2007 року та № 014/0124/35771/82/2 від 19.10.2010 року, відповідно до умов яких сторони дійшли згоди щодо тимчасового зменшення розміру щомісячного платежу по кредитному договору, збільшити строк кредиту – графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено в новій редакції додатку №1,2, який є невід`ємною частиною додаткової угоди. 
Відповідно до умов додаткових угод, відповідач зобов`язався щомісячно повертати кредитні кошти, згідно графіку погашення та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 21.12.2027 року.
Крім того, відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14% річних. 
Однак, відповідачем не виконуються вищезазначені умови, а саме не здійснюється щомісячна сплата кредиту, в зв`язку з чим, станом на 01.10.2014 року, заборгованість по кредиту становить 14 670 дол. 88 цент. США – в еквіваленті 190 064 грн. 45 коп., в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом 174 дол. 91 цент. США – в еквіваленті 2 266 грн. 00 коп. 
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позичальник зобов`язаний виплачувати відсотки від суми займу щомісячно до дня проведення позики, при відсутності іншої домовленості. 
Відповідачем не виконуються умови щодо сплати відсотків та, станом на 01.10.2014 року, заборгованість по сплаті відсотків становить 1 075 дол. 28 цент. – в еквіваленті 13 930 грн. 49 коп. 
Відповідно до п. 16.3 Кредитного договору у випадку порушення відповідачем графіку погашення кредиту та відсотків, встановлених договором, позивач нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. 
Таким чином, станом на 01.10.2014 року, пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків, становить 584 дол. США – в еквіваленті 7 567 грн. 27 коп. 
Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Дніпропетровської області дирекції, достроково заборгованість за кредитним договором №014/0124/35771/82 від 24.12.2007 року у сумі 16 330 доларів 27 центів США та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Заочним рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Дніпропетровської області дирекції, достроково заборгованість за кредитним договором №014/0124/35771/82 від 24.12.2007 року у сумі 16 330 доларів 27 центів США – в еквіваленті 211 562 грн. 21 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Дніпропетровської області дирекції, судовий збір в розмірі 2 115 грн. 62 коп.
Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2022 року залишено без задоволення заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Павленко В.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що за час користування кредитними коштами ОСОБА_1 частково погашав заборгованість за кредитом, однак суду не було надано виписку за рахунком, у зв`язку з чим не можливо встановити з якої суми заборгованості було нараховано відсотки та пеня.
Зазначає, що позивач не надав суду першої інстанції ліцензію на здійснення валютних операцій, а, відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 р. № 15-93, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ.
При цьому, зазначає, що судом було порушено норми процесуального права та не повідомлено його належним чином про час та місце розгляду справи, що унеможливлювало ухвалення у справі заочного рішення та є підставою для його скасування.
Також, зазначає, що, звертаючись до суду 14.01.2015 року з позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором №014/0124/35771/82 від 24.12.2007 року, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пропустив позовну давність, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог з цих підстав.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого  додано докази  надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи,   позивач АТ «Райффайзен Банк» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Павленка В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» - адвоката Олексюк М.М., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором позичальником ОСОБА_1 в частині повернення кредиту, сплати відсотків за його користування та комісії й права банку достроково вимагати повернення кредиту, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України. 
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Павленко В.В., обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача, без його належного повідомлення про дату, час та місце засідання суду.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалено судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України, в редакції від 18.03.2004 року, питання щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи перевіряється відповідно до положень такого кодексу.
Згідно ст. 158 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.  
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам — відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. 
Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява з додатками та судові повістки про призначення судових засідань не були вручені відповідачу ОСОБА_1 та повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Таким чином,  ОСОБА_1 не був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про вручення йому судової повістки про призначення справи до розгляду у порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача ОСОБА_1 , без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим скасовує рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. 
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається з матеріалів справи, 24 грудня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Райффайзен Банк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №014/0124/35771/82, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних на строк з до 24 грудня 2017 року.
Згідно п. 16.3. цього Договору, за прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань за цим Договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен календарний день прострочення (а.с. 5-16). 
07 липня 2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Райффайзен Банк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору №014/0124/35771/82 від 24 грудня 2007 року, відповідно до умов якої, тимчасово, на період з 24 липня 2009 року по 23 липня 2010 року, сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу (кредитні канікули) (а.с. 23-26).
19 жовтня 2010 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Райффайзен Банк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено  Додаткову угоду №014/0124/35771/82/2 до Кредитного договору №014/0124/35771/82 від 24 грудня 2007 року, відповідно до умов якої, сторони, тимчасово, на період з 24 жовтня 2010 по 23 жовтня 2011 року, домовились зменшити розмір щомісячного платежу (відстрочка сплати процентів) та збільшили строк кредиту до 240 календарних місяців, у зв`язку з чим дата остаточного погашення кредиту 24 грудня 2027 року.
У пункті 7 Додаткової угоди №014/0124/35771/82/2 від 19 жовтня 2010 року до Кредитного договору №014/0124/35771/82 від 24 грудня 2007 року сторони домовились, що до всіх парвовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням Кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років (а.с. 35-38).
Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 15 000,00 доларів США (а.с. 22), що не оспорюється позичальником в апеляційній скарзі.
Однак, відповідач ОСОБА_1 не виконує свої обов`язки належним чином, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами, у зв`язку з чим, станом на 01.10.2014 року, сума заборгованості за кредитним договором складає 16 330,27 доларів США (що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 211 562,21 гривень), яка складається з: непогашеної суми кредиту у розмірі 14 670,88 доларів США (що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 190 064,45 гривень), несплачених процентів у розмірі 1 075,28 доларів США (що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 13 930,49 гривень), пені за порушення строків сплати кредиту та відсотків у розмірі 584,11 доларів США (що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 7 567,27 гривень).
Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець маж право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Право банку достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачено п. 9.1. Кредитного договору. 
Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти т а інші обумовлені договором платежі.
У зв`язку з порушенням боржником ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування у встановлені договором строки, банк, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, направивши досудову вимогу (а.с. 17), яка залишена без реагування, та пред`явивши позов до суду.
Таким чином, пред`явивши вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту і пов`язаних із ним платежів, кредитор ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», змінив строк виконання основного зобов`язання, який вважається таким, що настав для позичальника ОСОБА_1 , що зумовило для нього виникнення обов`язку в цей строк повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші платежі.
Колегією суддів перевірено розмір заборгованості за кредитним договором та з`ясовано, що він визначений позивачем у відповідності із умовами Кредитного договору №014/0124/35771/82 від 24 грудня 2007 року, з подальшими змінами до нього, який підписано сторонами та який є чинним.
Доводи апеляційної скарги про те, що за час користування кредитними коштами ОСОБА_1 частково погашав заборгованість за кредитом, однак суду не було надано виписку за рахунком, у зв`язку з чим не можливо встановити з якої суми заборгованості було нараховано відсотки та пеня, колегією суддів відхиляються, оскільки, в суді апеляційної інстанції, за клопотанням відповідача ОСОБА_1 , було витребувано у АТ «Райффайзен Банк» виписку за рахунком, яка є первинним банківським документом та належним доказом у справі, та яка узгоджується із розрахунком заборгованості, наданим позивачем до суду першої інстанції.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, у порушення норм матеріального та процесуального права, при стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, не перевірив наявність у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» ліцензії на здійснення банківських операцій в іноземній валюті, колегією суддів встановлено наступне. 
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. 
Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).
Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. 
Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.
16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року № 3795-VI , згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.
Оскільки, кредитний договір укладено сторонами 24 грудня 2007 року, на час його укладення Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.
Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15.
У зв`язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором, який був укладений до 16 жовтня 2011 року, і позивач просить стягнути суму у валюті. 
Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дійсно порушив норми матеріального та процесуального права та не перевірив наявність у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» банківської ліцензії на право здійснення банківських операцій в іноземній валюті.
В судове засідання суду апеляційної інстанції представником позивача було надано відповідну генеральну ліцензію Національного Банку України на здійснення операцій з валютними цінностями №10 від 11.10.2006 року та відповідний дозвіл №10-4 від 11.10.2006 року, що дає можливість колегії суддів прийти до висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором №014/0124/35771/82 від 24 грудня 2007 року в іноземній валюті.
Доводи апеляційної скарги про те що, звертаючись до суду 14.01.2015 року з позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором №014/0124/35771/82 від 24.12.2007 року, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пропустив позовну давність, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог з цих підстав, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. 
ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).
Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Разом з тим, статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.
Як вбачається з матеріалів справи, у пункті 7 Додаткової угоди №014/0124/35771/82/2 від 19 жовтня 2010 року до Кредитного договору №014/0124/35771/82 від 24 грудня 2007 року сторони домовились, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням Кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років (а.с. 35-38), що не суперечить вимогам статті 259 ЦК України.
Отже, звернувшись до суду з даним позовом у січні 2015 року, АТ «Райфайзен Банк» не пропустив позовну давність, узгоджену сторонами договору, який є чинним та підлягає виконанню.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що, оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконав свої договірні зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення на підставі наданого суду розрахунку заборгованості, правильність якого останнім в суді не спростована, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача АТ «Райффайзен Банк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 115,62 грн. 
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Павленко Вячеслав Вікторович, – задовольнити частково.
Заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» заборгованість за Кредитним договором №014/0124/35771/82 від 24 грудня 2007 року, станом на 01 жовтня 2014 року, у розмірі 16 330 (шістнадцять тисяч триста тридцять) доларів США 27 (двадцять сім) центів США, яка складається з: заборгованості за кредитом у ромірі 14 670,88 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 1 075,28 доларів США, пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків у розмірі 584,11 доларів США. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» судові витрати у розмірі 2 115 (дві тисячі сто п`ятнадцять) гривень 62 (шістдесят дві) копійки.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2022 року.

Головуючий:

Судді: