Ухвала
16 грудня 2022 року
місто Київ
справа № 523/10510/17
провадження № 61-10310ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (далі - АТ «Райффайзен Банк»), у якому просив визнати недійсним кредитний договір від 11 грудня 2007 року № 014/83361/82/86775, договір іпотеки від 11 грудня 2007 року та договір поруки від 11 грудня 2007 року; скасувати обтяження за реєстраційним номером від 11 грудня 2007 року № 626204702, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, підстава обтяження: договір іпотеки від 11 грудня 2007 року, об`єкт обтяження: квартира АДРЕСА_1 .
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року, позов задоволено частково.
Поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності щодо пред`явлення позовних вимог до АТ «Райффайзен Банк» про визнання недійсними кредитного договору від 11 грудня 2007 року № 014/83361/82/86755, а також договору поруки та іпотеки від 11 грудня 2007 року.
Визнано недійсним кредитний договір від 11 грудня 2007 року № 014/83361/82/86755, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності, в інтересах ОСОБА_1 .
Позов в частині позовних вимог про визнання недійсним договору поруки від 11 грудня 2007 року № 014/83361/82/86755, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Визнано недійсним договір іпотеки від 11 грудня 2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Знято заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 .
19 жовтня 2022 року АТ «Райффайзен Банк» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року, у якій заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення повністю, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року касаційну скаргу АТ «Райффайзен Банк» залишено без руху, надано заявнику строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали для подання доказів на підтвердження доплати судового збору за подання касаційної скарги.
У листопаді 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, заявник зазначає порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а саме: пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - суд апеляційної інстанції не врахував висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 15 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, у якій зазначено, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі № 911/3685/17, у якій зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц, у якій зроблено висновок, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, від 04 червня 2020 року у справі № 522/7758/14-ц, у якій зазначено, що преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі; пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України - суди попередніх інстанцій не врахували преюдиційні обставини, встановлені у справі № 1527/2-6716/11, а саме про обізнаність відповідача з 2012 року про укладення його дружиною кредитного договору, не досліджено інші докази на підтвердження зазначеної обставини.
У касаційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на подання касаційної скарги, яке обґрунтовано тим, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду заявник отримав лише 05 жовтня 2022 року засобами електронного поштового зв`язку.
Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Ураховуючи, що повний текст постанови Одеського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року складено 04 жовтня 2022 року, із касаційною скаргою заявник звернувся 19 жовтня 2022 року, відповідно строк на касаційне оскарження судового рішення не пропущено.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. Наведені у ній доводи підлягають перевірці за матеріалами справи, а тому згідно частини сьомої статті 394 ЦПК України наявні підстави для відкриття касаційного провадження.
Касаційне провадження у цій справі відкривається на підставі пункту 1 частини другої статті 389, пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.
Касаційна скарга містить клопотання про зупинення виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2021 року та постанови Одеського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року.
Клопотання мотивовано тим, що оскаржувані судові рішення набрали законної сили, також ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 вересня скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою цього ж суду від 30 грудня 2021 року про заборону вчиняти дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 , тому наявні ризики, що позивач може здійснити відчуження зазначеного нерухомого майна на користь третіх осіб. Оскільки зобов`язання за кредитним договором не виконано, зупинення виконання оскаржуваних судових рішень є способом запобігання можливих порушень майнових прав АТ «Райффайзен Банк», як кредитора.
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами.
Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції перевіряє необхідність застосування такої процесуальної дії з урахуванням викладених заявником обґрунтувань для забезпечення дотримання балансу інтересів сторін та запобігання порушенню прав як заявника, так і прав інших осіб, які брали участь у справі.
Проте, наведені заявником негативні наслідки та ризики, як то ймовірність відчуження нерухомого майна та можливі порушення майнових прав АТ «Райффайзен Банк», як кредитора не підтверджено доказами.
Ураховуючи, що заявником належно не обґрунтовано та не надано докази на підтвердження необхідності зупинення виконання оскаржуваних судових рішень, відсутні підстави для задоволення клопотання.
Керуючись статтями 3, 389, 392, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року.
Витребувати з Суворовського районного суду м. Одеси цивільну справу № 523/10510/17.
Відмовити у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про зупинення виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2021 року та постанови Одеського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:        	Г. І. Усик     А. С. Олійник     В. В. Яремко