ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

27 жовтня 2022 року 	м.Суми	

Справа №588/1859/21 
Номер провадження 22-ц/816/783/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21 червня 2022 року, в складі судді Щербаченко М.В., ухвалене у м. Тростянець, повний текст судового рішення виготовлено 27.06.2022 року, 

                                                  в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду в листопаді 2021 року із позовною заявою, позивач просила суд визнати за нею та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на земельну ділянку – площею 30 соток, з яких 20 соток – з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (рілля) 10 соток – для будівництва та обслуговування житлового будинку, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 64 кв.м., з яких житлова 50 кв. м. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на земельну ділянку – площею 30 соток, з яких 20 соток – з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (рілля) 10 соток – для будівництва та обслуговування житлового будинку, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 64 кв.м., з яких житлова 50 кв. м. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за відповідачем право власності автомобіль Daewoo моделі lanos D4MM550, тип Т3 легковий седан – В, 2002 року випуску, кузов № НОМЕР_1 .
Свої вимоги мотивувала тим, що з 28.09.2002 року вони з відповідачем перебували в шлюбі. Під час шлюбних відносин у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та   ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12.07.2021 року шлюб між ними було розірвано. Вказує, що за час шлюбу з відповідачем було ними набуто спільне майно, а саме: автомобіль Daewoo моделі lanos D4MM550, тип Т3 легковий седан – В, 2002 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , земельна ділянка площею 30 соток, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також житловий будинок за вищевказаною адресою, що є непридатним для проживання. Зазначає, що будинок було ними перебудовано в межах існуючого фундаменту без збільшення його площі в квітні 2009 року, коли вона отримувала виплати в зв`язку з народженням та доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вказує, що право власності на автомобіль ними оформлено не було, а тому його використання здійснюється за довіреністю.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21 червня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельні ділянки площею 0,1 га та 0,2272 га з кадастровими номерами 5925010100:00:019:0171, 5925010100:00:019:0172 відповідно, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Проведено поділ нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та :
виділено ОСОБА_1 , визнавши за нею право спільної часткової власності:
на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;
на1/2 частину земельної ділянки площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 5925010100:00:019:0171 за адресою: АДРЕСА_1 ;
на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2272 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 5925010100:00:019:0172 за адресою: АДРЕСА_1 ;
виділено ОСОБА_2 , визнавши за ним право спільної часткової власності:
на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;
на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 5925010100:00:019:0171 за адресою: АДРЕСА_1 ;
на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2272 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 5925010100:00:019:0172 за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов в іншій частині - залишено без задоволення.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 620 (шістсот двадцять) грн. 00 коп. судового збору.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки є об`єктом їх спільної сумісної власності, а тому за відсутності іншої домовленості між ними, їх частки при його поділі є рівними. Оскільки відповідач не погодився ні на отримання від позивачки грошової компенсації, ні на стягнення з нього грошової компенсації належної позивачці частки у спірному нерухомому майні, не визнав заявлену нею ринкову вартість спірного житлового будинку та земельних ділянок, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання ідеальних часток подружжя у розмірі по 1/2 за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , без її реального поділу із залишенням її у спільній частковій власності. Також суд виходив з того, що вимога позивачки про виділення відповідачу в порядку поділу їх спільного майна автомобіля DAEWOO, моделі Lanos, з державним номером НОМЕР_2 є необґрунтовано, оскільки автомобіль не є об`єктом права спільної сумісної власності.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що вона намагалася з відповідачем добровільно розділити нажите з ним під час шлюбу майно, але вирішити вказану ситуацію добровільно не вдалося. Вказує, що відповідач ніколи не заплатить їй грошові кошти за її частку. Вказує, що відповідач не сплачує їй своєчасно аліменти на дітей та має заборгованість. Враховуючи, що ? частина житлового будинку дорівнює 25 кв.м., що складає 1 кімнату, вона позбавлена можливості її продати, оскільки людям необхідне все помешкання. Крім того, на такій квадратурі вона не має можливості розміститися з двома дітьми. Вказує, що жити з дітьми разом із відповідачем не бажає. 
Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання.
Відповідач в судовому засіданні апеляційну скаргу не підтримав та просив рішення залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню частково.
З матеріалів справи вбачається, що сторони з 28.09.2002 року перебували в шлюбі, який рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12.07.2021 року, що набрало законної сили 12.08.2021 року, був розірваний (а.с.13).
За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11, 12).
Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори 29.08.2006 року, ОСОБА_5 придбав  житловий будинок загальною площею 17,7 кв.м. з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, що перебуває у власності Тростянецької міської ради.
З інвентарної справи на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 установлено, що у 2010 році сторонами справи було організовано будівництво нового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 55,1 кв.м.
На підставі акту готовності об`єкта до експлуатації від 29.07.20210, Сертифіката відповідності Інспекції ДАБІ у Сумській області № СМ 000254 від 03.08.2010 року, рішення виконкому Тростянецької міської ради від 31.08.2010 № 508 відповідач ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на одноповерховий житловий будинок загальною площею 55,1 кв.м., у тому числі житловою площею 44,2 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 05.10.2010 року, право власності відповідача ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно було зареєстроване КП «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» 05.10.2010 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно.
Крім того, у період перебування у шлюбі, відповідач 22.01.2015 отримав у Реєстраційній службі Тростянецького районного управління юстиції в Сумській області свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5925010100:00:019:0171 та площею 0,2272 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5925010100:00:019:0172 (а.с.49, 52-55). Право приватної власності ОСОБА_2 на указані земельні ділянки на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_4 та НОМЕР_5 було 22.01.2015 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
У листі  Головного управлення Держгеокадастру у Сумській області  від 21.01.2022 вихд.№ 195/15-22 повідомляється, що  згідно даних Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру за адресою: АДРЕСА_1 , земельні ділянки  площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5925010100:00:019:0171 та площею 0,2272 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5925010100:00:019:0172, зареєстровані  18.10.2013 на ім`я ОСОБА_2 (а.с.49, 52-55).
Також, у період шлюбу сторін 29.04.2015 приватним нотаріусом Кушнір Л.Г. була посвідчена довіреність, якою ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_7 представляти його інтереси пов`язаних з експлуатацією та відчуженням, обміном, орендою належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_6 , виданого Сумським ОРЕВ УДАІ 26.04.2002 року автомобілем марки DAEWOO, моделі Lanos D4MM550, тип ТЗ легковий седан – В, 2002 року випуску, кузов (коляска) № НОМЕР_1 , ідентифікатор № НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , зареєстрований Сумським ОРЕВ УДАІ 26.04.2002 року (а.с.14, 15, 16). Вказана довіреність була зареєстрована 29.04.2015 року у Єдиному реєстрі довіреностей приватним нотаріусом Кушнір Л.Г. і діє до 29.04.2025 року (а.с.15)
Відповідно до розписки від 29.05.2015 за вказаний автомобіль ОСОБА_2 передав ОСОБА_6 3000 тис. доларів США (а.с.16).
Отже, станом на час придбання ОСОБА_2   в період зареєстрованого шлюбу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 17,7 кв.м.  за договором купівлі-продажу  від 29.08.2006, та станом на час реєстрації за ним 05.10.2010 права власності у зв`язку із закінчення подружжям будівництва  нового житлового будинку за вказаною адресою загальною площею 55,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці за цільовим призначенням для  будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала до земель комунальної власності Тростянецької міської ради,   редакції ст. 57 СК України не передбачала норму права, згідно якої до складу особистою власності  дружини, чоловіка  належить земельна  ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації   земельної   ділянки,   що  перебувала  у  її,  його користуванні,   або   одержана  внаслідок  приватизації  земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ  та  організацій,  або  одержана  із  земель  державної  і комунальної  власності  в  межах  норм  безоплатної  приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Вказана норма  матеріального закону набула чинності з 13.06.2012 року і діяла на час першої реєстрації  права власності за ОСОБА_8 .. Мтеріалами справи доведено, що земельні ділянки  площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5925010100:00:019:0171 та площею 0,2272 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5925010100:00:019:0172, зареєстровані  18.10.2013 на ім`я ОСОБА_2 за процедурою  приватизації вказаної категорії землі.  
З набуттям з 01.01.2013 року  чинності  Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  відповідач отримавши 22.01.2015 свідоцтва про право власності на вказані земельні ділянки  вже під час дії  вказаної редакції частини 5 ст.57 СК України   і на підставі цих правоустановчих документів  зареєстрував свої особисте право власності на ці земельні ділянки.
Таким чином,  вимоги ОСОБА_1 щодо визнання спірних земельних ділянок спільною сумісною власністю подружжя та їх поділ між ними, є необґрунтованими і суперечать наведеній нормі матеріального закону.
Суд першої інстанції не звернув на ці обставини уваги,  не застосував  ч.5 ст. 57 СК України, тому помилково визнав за сторонами  право спільної сумісної власності  як подружжя на вказані земельні ділянка та здійснив їх поділ визнав за кожним ідеальну частку по 1/2 , притому, що ці земельні ділянки на є входять до складу майна набутого під час шлюбу, про яке йде мова у ч. 1  ст. 60  цього Кодексу, а саме - майно,  набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові  на  праві  спільної  сумісної  власності незалежно від того,  що один з них не мав з поважної причини (навчання,  ведення домашнього   господарства,   догляд   за   дітьми,  хвороба  тощо) самостійного заробітку (доходу). 
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно ч.1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
За правилами встановленими ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За змістом ч.1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
    Згідно ч.1,2  ст.  376 цього Кодексу підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1,2,4,5 ст.263 цього Кодексу судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Наведені  вище порушення, який  допустив суд першої інстанції при вирішення по суті  позивачем вимог стосовно земельних ділянок,    призвело до порушення норм  процесуального права, а тому  в цій частині  рішення місцевого суду не відповідає нормам процесуального закону щодо до складової судового рішення  на предмет його законності та обґрунтованості. 
   За таких обставин  апеляційний суд виходить за межі доводів апеляційної скарги і визнає за необхідне скасувати рішення в частині визнання земельних ділянок спільною сумісною власністю подружжя та їх поділ між ними, та  приймає в цій частині свої рішення  про відмову  в їх  задоволенні.
    Щодо доводів  позивача,   викладених в апеляційній скарзі стосовно того, що з нею проживають діти, які не хочуть проживати в одному будинку із відповідачем, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки  предметом  позову були вимоги залишити їй  житловий будинок, а  відповідачу  - автомобіль, який подружжю не належить, а  перебуває у користування. 
    Суд правильно  відмовив у вирішення питання поділу автомобіля DAEWOO, моделі Lanos, з державним номером НОМЕР_2 , який  не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки видача сторонам по справі довіреності на даний транспортний засіб не породжує у них виникнення права власності на нього, а тому вказаний транспортний засіб не підлягає поділу між ними, а представлена розписка щодо  передачу грошей у розмірі 3000 доларів США  власнику спірного автомобіля не є належно оформленим правочином щодо придбання  подружжям цього рухомого майна і на підставі якого у них виникло право спільної сумісної власності. Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції  в цій частині. В іншій частині рішення залишається без змін.
Під час судового  розгляду суд першої інстанції з`ясовував питання можливого поділу майна , а саме будинку шляхом виплати одним з подружжя грошової компенсації за вартість  ? ідеальної частки іншому, проте  позивач заявила  про відсутність у неї необхідної грошової суми, а відповідач відмовився від отримання  такої компенсації. 
  Відповідно до ч. 1, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Згідно із положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами 5,6 ст.81 цього Кодексу визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вказаних норм процесуального права обов`язок доведення наявності обставин передбачених в ч. 1,3 ст. 70 СК України покладається на того з подружжя, хто спростовує презумпцію рівності часток подружжя в праві спільної сумісної власності.
Доводи позивача стосовно того, що у відповідача наявна перед нею заборгованість зі сплати  аліментів на утримання їх спільних з відповідачем дітей, колегія суддів також вважає неспроможними, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності вказаної заборгованості.
Питання існування у відповідача заборгованості по сплаті аліментів на утримання дітей, судом першої інстанції не досліджувався, але лежить в площині  вимоги про поділ майна у разі доведеності перед судом  на підставі переконливих доказів умисного ухилення відповідача від  участі в утриманні дитини (дітей), приховування, знищення чи пошкодження спільного майна, витрачання його на шкоду   інтересам сім`ї.
Питання погашення заборгованості платником аліментів вирішується  за процедурою проведення примусового виконання судового рішення згідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Оскільки  підстави скасування позову не гуртуються на доводах апеляційної скарги, колегія суддів  відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати понесені ОСОБА_1   по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладає  на сторону  - позивача.  
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

                                             п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21 червня 2022 року в частині визнання права спільної сумісної власності  подружжя на земельні ділянки та розподіл цього майна між подружжям скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні цих вимог.
В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено   01 листопада  2022 року.

Головуючий -                                                                             С.С. Ткачук

Судді:                                                                                          О.І. Собина

                                                                                                     О.Ю. Кононенко