Постанова
Іменем  України 
17 листопада 2022 року
м. Київ
справа № 347/14/20
провадження № 61-18090св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом), Пістинська сільська рада Косівського району,
третя особа за зустрічним позовом - державний нотаріус Верховинської районної державної нотаріальної контори Павлюк Іван Іванович,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2021 року в складі судді Драч Д. С. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 вересня 2021  року в складі колегії суддів: Горейко М. Д., Василишин Л. В., Максюти І. О.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, у якому просила визнати недійсними рішення сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2500 га ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 та щодо передання у власність ОСОБА_2 цієї земельної ділянки; та рішення сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6015 га ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_1 та щодо передання у власність ОСОБА_2 цієї земельної ділянки.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що її бабусі ОСОБА_3 належав житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, розташований на   АДРЕСА_1 . Для обслуговування вказаного будинковолодіння була виділена земельна ділянка площею 0,50 га, посередині якої проходить дорога. З лівої сторони від дороги знаходився житловий будинок, стайня, стодола та навіс, а  з  правої - приміщення літньої кухні та оборіг.
Після смерті бабусі, яка померла в 1996 році, вищевказане будинковолодіння успадкував її батько ОСОБА_4 , однак не оформив своїх спадкових прав. У  2007 році батько помер. 31 січня 2019 року вона отримала свідоцтво про право  на спадщину за законом, згідно з яким вона є власником вказаного будинковолодіння. 
Однак, у 2019 році їй стало відомо, що земельна ділянка, що знаходиться під належною їй літньою кухнею та оборогом, Пістинською сільською радою була надана у приватну власність ОСОБА_2 , який до будинковолодіння не має жодного відношення, земельна ділянка приватизована ним на підставі підроблених документів, згідно з якими нібито було збудовано будинок, яким насправді є стара літня кухня та оборіг, що належали її бабусі.
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до   ОСОБА_1 , у якому просив визнати недійсним свідоцтво про право на  спадщину за законом від 31 січня 2019 року, видане державним нотаріусом Верховинської районної державної нотаріальної контори Павлюком І. І. після смерті ОСОБА_4 , та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 № 30094087 від 31 січня 2019 року.
Зустрічний позов мотивовано, зокрема тим, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 січня 2019 року, на яке посилається ОСОБА_1 , є недійсним, оскільки ні померлий ОСОБА_4 , ні його дочка ОСОБА_1 не є кровними родичами померлої в 1996 році ОСОБА_3 , а відтак відповідно до статті 1261 ЦК України не могли успадкувати майно після її смерті.
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області та  просилавизнати недійсними: рішення Пістинської сільської ради від 31 травня 2012 року № 33 «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна», яким вирішено оформити право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди на АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 ; та  видане на його підставі виконавчим комітетом Пістинської сільської ради 02 серпня 2012 року свідоцтво про право власності на нерухоме майно.
Позов мотивувала тим, що після пред`явлення зустрічного позову вона дізналася, що 02 серпня 2012 року відповідач отримав свідоцтво про право власності на  нерухоме майно, відповідно до якого він є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 16,4 кв.м, житловою площею 11,2 кв.м. 
Вказане свідоцтво про право власності на нерухоме майно є недійсним, видане відповідачу на підставі підроблених документів - технічного паспорта, відомості в  якому не відповідають дійсності. Нерухоме майно, на яке видане це свідоцтво, насправді є літньою кухнею, яка відноситься до належного їй будинковолодіння АДРЕСА_2 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.
Визнати недійсними та скасовано:
рішення сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2500 га ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_2 та щодо передання у власність ОСОБА_2 цієї земельної ділянки;
рішення сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6015 га ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_2 та щодо передання у власність ОСОБА_2 цієї земельної ділянки;
рішення Пістинської сільської ради від 31 травня 2012 року № 33 «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна», яким вирішено оформити право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди (рік побудови - 1989) на АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 ;
свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Пістинської сільської ради 02 серпня 2012 року.
Зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з  їх  доведеності та обґрунтованості, оскільки на підставі оскаржуваних рішень сільської ради, які прийняті з порушенням вимог закону, відповідачу передано у власність частину успадкованого позивачем будинковолодіння та закріплену за ним частину земельної ділянки, чим порушено її право власності на це майно.
Водночас у задоволенні зустрічного позову суд відмовив у зв`язку із ненаданням ОСОБА_2 жодних доказів на підтвердження своїх вимог. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2021 року в частині визнання недійсним та скасування рішення сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6015 га ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_2 та щодо передання у власність ОСОБА_2 цієї земельної ділянки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що задовольняючи позов у  частині визнання недійсним рішення сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність відповідачу земельної ділянки площею 0,6015 га для ведення особистого селянського господарства, суд не перевірив в чому полягає порушення прав позивача внаслідок прийняття цього рішення, а тому безпідставно задовольнив позов у  цій  частині.В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та  обґрунтованим.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з  касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в  їх  задоволенні.
Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 07 листопада 2012 року в справі № 6-107цс12, від 29  жовтня 2014 року в справі № 6-152цс14, від 11 листопада 2014 року в справі № 21-405а14, від 13 травня 2015 року в справі № 6-67цс15, від  10  червня  2015  року в справі № 6-348цс15, від 30 вересня 2015 року в справі № 3-553гс15, від 06 жовтня 2015 року в справі № 21-1306а15 та у постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року в справі № 910/1016/17, від 17 квітня 2018 року в справі № 914/1521/17, від 04 липня 2018 року в справі № 569/1221/16-ц, від 04 вересня 2018 року в справі № 915/1279/17, від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16, від 27 листопада 2018 року в справі № 826/8145/16, від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16, від 05 грудня 2018 року в справі № 14-247цс18, від 05 грудня 2018 року в справі № 14-179цс18, від 12 грудня 2018 року в  справі № 367/2259/15, від 23 січня 2019 року в справі № 198/339/16-ц, від 29  січня 2019 року в справі № 826/10853/17, від 10 квітня 2019 року в справі № 161/5605/17, від 17 квітня 2019 року в справі № 461/8315/17, від 11 грудня 2019 року в справі № 265/5040/13-ц, від 18 грудня 2019 року в справі №  522/1029/18, від 19 грудня 2019 року в справі № 359/3872/17, від 27 грудня 2019 року в справі № 533/1001/16-ц, від 30 червня 2020 року в справі № 19/028-10/13. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини справи, зокрема, не врахували, що позивач обрала неправильний спосіб захисту та не довела порушення своїх прав, оскільки на  час прийняття сільською радою оскаржуваних рішень вона не мала права власності чи користування спірною земельною ділянкою і будинком, а також звернулася до суду з пропуском позовної давності, внаслідок чого безпідставно задовольнили її позовні вимоги. 
Судові рішення в частині відмовлених позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_5  в касаційному порядку не оскаржується, тому в цій частині судом касаційної інстанції не перевіряються.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
23 грудня 2021 року справа № 347/14/20 надійшла до Верховного Суду.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та  вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Установлено, що  ОСОБА_3 належав житловий будинок з приналежними до  нього будівлями і спорудами, розташований на АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом на право власності на житловий будинок, виданим Пістинською сільською радою народних депутатів на підставі рішення виконкому Косівської районної ради народних депутатів № 61 від 12 квітня 1989 року.
Факт належності ОСОБА_3 вказаного будинковолодіння підтверджується також технічним паспортом, виданим 10 червня 1988 року на її ім`я, реєстровий номер 933, та випискою з погосподарської книги № 6 за 1996 - 2000 роки.
За будинковолодінням ОСОБА_3 було закріплено земельну ділянку площею 0,50 га для обслуговування будинку, господарських будівель та споруд і  прибудинкової території, про що свідчить довідка Пістинської сільської ради № 1538 від 17 липня 2017 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.
Спадкоємцем після її смерті, який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкові права, був батько  ОСОБА_1 -ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
31 січня 2019 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , а саме на житловий дерев`яний будинок з господарськими будівлями і спорудами, житловою площею 16,6 кв.м, загальною площею 46,6 кв.м, зазначений в плані літ. «А», літня кухня зазначена в плані літ. «Б», стайня зазначена в плані літ. «В», стодола зазначена в плані літ. «Г», навіс-комора зазначені в плані літ. «Ж», «Д», огорожа зазначена в плані «№ 2-3», шопа, оборіг зазначені в плані літ. «З», «К», вбиральня зазначена в плані літ. «Е», криниця зазначена в плані «№ 1», які знаходяться в на АДРЕСА_2 .
Згідно зі схемою земельної ділянки в технічному паспорті на житловий будинок на АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_3 ), складеному 10  червня 1988 року, та схематичним планом земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку на АДРЕСА_2 , складеному 11 січня 2019 року, вказане будинковолодіння розділене дорогою, з однієї сторони дороги на земельній ділянці на АДРЕСА_2 розташовані: житловий будинок літ. А, шопа літ. З, комора літ. Д, стодола літ. Г, стайня літ. В, навіс літ. Ж, вбиральня літ. Є, криниця № 1, на іншій стороні дороги на цій земельній ділянці розташовані: літня кухня літ. Б, оборіг літ. К.
Рішенням Пістинської сільської ради від 31 травня 2012 року № 33 «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна» вирішено оформити право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди (рік побудови - 1989) на АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .
На підставі цього рішення 02 серпня 2012 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого йому на праві приватної власності належить житловий будинок на АДРЕСА_2 , загальною площею 16,4 кв.м, житловою площею 11,2 кв.м.
Рішенням сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2500 га ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_2 та передано у власність ОСОБА_2 цю земельну ділянку.
Згідно з листом Пістинської сільської ради № 244 від 05 вересня 2019 року, під час прийняття рішення щодо надання ОСОБА_2 земельної ділянки у приватну власність Пістинською сільською радою було допущено помилку, а саме, під час перевірки поданих заявником матеріалів не було проведено звірку із даними погосподарської книги, в результаті чого пізніше з`ясувалося, що ОСОБА_2 в  технічному паспорті зазначив будинок, який насправді вважається господарською будівлею господарства на АДРЕСА_2 , а також було надано у приватну власність ту частину земельної ділянки, яка була закріплена за вищезазначеним будинковолодінням.
За фактом підробки технічного паспорта ОСОБА_1 подала заяву про вчинення кримінального правопорушення від 13 червня 2019 року, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.
Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи  бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
За приписами статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на  земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у  тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку.
Згідно з вимогами частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до частини першої статті 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із  земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до підпункту «а» пункту 8.1 розділу VIII Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, у редакції, чинній на час оформлення ОСОБА_2 права власності на вищевказаний житловий будинок, оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на  нерухоме майно органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об`єкти нерухомого майна за  наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.
Згідно з пунктом 8.2 вищевказаного Положення до заяви про оформлення права власності на нерухоме майно додаються матеріали технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, а також інші документи, визначені Положенням.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Установлено, що оформляючи право власності на житловий будинок на АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 подав до Пістинської сільської ради лише технічний паспорт, виготовлений у 2012 році, у якому зазначено рік побудови житлового будинку - 1989 рік. Будь-яких інших доказів щодо належності йому цього будинку, зокрема, документів про завершення ним будівництва будинку, про присвоєння адреси будинку, копій погосподарських книг сільської ради відповідач не надав.
Водночас, дослідивши надані сторонами докази, показання свідків, а також врахувавши пояснення голови Пістинської сільської ради, суди встановили, що  спірний будинок АДРЕСА_3 , є фактично літньою кухнею, яка входить до складу належного ОСОБА_1 будинковолодіння АДРЕСА_2 .
Таким чином, установивши, що оскаржувані рішення сільської ради щодо оформлення за ОСОБА_2 права власності на будинок та на земельну ділянку, на якій він розташований, суперечать вимогам закону та порушують право власності ОСОБА_1 на це майно, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання їх недійсними та скасування та відповідно визнання недійсним виданого на підставі такого рішення свідоцтва про право власності на майно.
Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у касаційній скарзі постановах.
Посилання ОСОБА_2 в касаційній скарзі на пропуск позовної давності колегія суддів відхиляє, оскільки суди встановили, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізналася в 2018 року під час оформлення своїх спадкових прав і  доказів на спростування цих обставин ОСОБА_2 не надав.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками суду та  стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Судові рішення в оскаржуваній частині відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 вересня 2021  року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до   ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень органу державної влади та свідоцтва про право власності на нерухоме майно залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            М. Ю. Тітов
                                                                                                            А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко