ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 листопада 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/3151/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року в адміністративній справі №280/3151/22 (головуючий суддя першої інстанції Прудивус О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій та бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 17.05.2022 року звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області,                         в якому просила:
- визнати протиправними дії щодо обчислення розміру пенсії без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки;
- зобов`язати відповідача призначити та виплатити пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески                    за 2019-2021 роки з 25.04.2022 року із урахуванням різниці, що вже виплачена;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати їй грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки;
- зобов`язати відповідача виплатити грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 26.08.2009 року їй призначена пенсія за вислугу років як працівнику освіти відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак фактично вона вказану пенсію не отримувала у зв`язку з подальшим працевлаштуванням за професією. Набувши право на пенсію на загальних підставах, позивач 25.04.2022 року звернулась до відповідача з заявою про перехід з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду вказаної заяви відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача, однак при розрахунку її розміру застосований показник середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки. Відповідач протиправно не застосував показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення позивача за призначенням пенсії. Крім того, на думку представника позивача, відповідач на виконання положень п.7-1 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 року № 1058 повинен виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки, однак безпідставно цього не зробив. 

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року адміністративний позов задоволено. 
           Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки.
           Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки з 25.04.2022  року  із урахуванням різниці, що вже була виплачена.
            Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки;
            Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню,                    у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки.

Не погодившись з  рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти  постанову про відмову в задоволенні  позовних  вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального права. Зазначає, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Пільги дострокового виходу на пенсію за вислугу років визначаються п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»                          (в редакції станом на 13.09.2010 року), а розмір пенсії визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону №1058. Згідно до п.1 ст.10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один з видів пенсії за її вибором. 25.04.2022 року позивач звернулась із заявою про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Оскільки позивачу первинно призначено пенсію за вислугу років з 26.08.2009 року, у відповідача відсутні правові підстави для застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2019 - 2021 роки при переведенні з одного виду пенсії на інший, оскільки показник середньої заробітної плати по Україні за 2019-2021 роки застосовуються лише при первинному призначенні пенсій у 2022 році. З 26.08.2009 року позивачу вже призначена пенсія за вислугу років, виплата якої призупинена у зв`язку з працевлаштуванням, тобто до призначення пенсії за віком позивачу призначена пенсія за вислугу років, що позбавляє її права на отримання грошової допомоги на підставі п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
          Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів  статті 311 КАС України  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.    
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на скаргу, встановила  наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с. 10, 24-25).
Відповідно до Протоколу від 01.09.2009 року №14600 позивачу з 26.08.2009 року призначена пенсія за вислугу років як працівнику освіти відповідно до ст. 55 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (а.с.14). Однак, позивач продовжила працювати за професією, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.
25.04.2022 року у зв`язку з досягненням пенсійного віку, враховуючи наявність необхідної кількості років загального трудового стажу, позивач звернулась до відповідача з заявою про перехід на  пенсію   за віком (а.с. 11-12).
Рішенням від 26.04.2022 року № 923030178951 відповідач перевів позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.15).
При визначенні належного до сплати позивачу розміру пенсії, відповідач застосував показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки (3764,40 грн).
На звернення позивача щодо розрахунку розміру пенсії за віком з урахуванням середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, відповідач надав відповідь, оформлену листом від 03.05.2022 року №0800-0205-8/19972  (а.с.22-23).
У листі зазначено, що з 26.08.2009 року позивачу призначена пенсія за вислугу років. Оскільки після призначення пенсії, а саме з 01.09.2009 року, позивач працювала за спеціальністю, виплата пенсії призупинена. Пенсія за період з 26.08.2009 року по 31.08.2009 року у розмірі 210,34 грн перерахована позивачу у жовтні 2009 року через поштове відділення № 69006. Також, 25.04.2022 року позивач звернулась з заявою щодо переходу на інший вид пенсії. Отже, оскільки проводився перерахунок на інший вид пенсії, а не первинне призначення пенсії, відповідно, при такому перерахунку застосовується показник середньої заробітної плати, який враховувався під час перерахунку попереднього виду пенсії. Законні підстави для обчислення пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати за 2019-2021 роки що передують року звернення, відсутні. Зазначено, що оскільки з 26.08.2009 року позивачу призначена пенсія за вислугу років, відтак, для призначення та виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій підстави також відсутні.
                  Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, позивач оскаржила його до  суду. 

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058  із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років, призначених відповідно до Закону України від 05.11.1991 року №1788, починаючи з 01.01.2004 року, здійснюється на підставі Закону №1058 за формулою, що встановлена для пенсії за віком,                 не впливає на той факт, що призначення пенсії за вислугу років зумовлено саме положеннями Закону №1788. Враховуючи, що позивачу первинно призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону №1788, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058 позивач 25.04.2022 року звернулась вперше, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо обчислення розміру пенсії при її призначенню позивачу без застосування показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2019-2021 роки. Наявний у позивача страховий стаж становить 42 роки 1 місяць 20 днів. При цьому, після призначення пенсії за вислугу років позивач фактично не отримувала відповідний вид пенсії, оскільки виявила бажання працювати далі. Документального підтвердження зворотнього (а саме  отримання призначеної за вислугу років пенсії) відповідачем не надано. Позивач має право на одержання грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки. 

                    Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі  по  тексту - Закон №1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Положеннями ч.1 ст.2 Закону №1058 визначено що, перший рівень у системі пенсійного забезпечення в Україні складає солідарна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - солідарна система), що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону №1058 передбачено що особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.
У відповідності до частини другої статті 40 Закону № 1058 заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: 
Зп = Зс х (Ск : К), де: 
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; 
Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.
Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + … + Кз n); 
К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Відповідно до приписів частини третьої статті 45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Вказані норми свідчать, що частиною третьою статті 45 Закону №1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058.
Водночас, раніше позивачу призначено пенсію за вислугу років як працівнику освіти відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року         №1788-XII  (далі по  тексту - Закон №1788), що  підтверджується  копією протоколу ПФУ від 01.09.2009 року №14600  (а.с.14). 
Закон №1788 передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. 
Після призначення пенсії за вислугу років, позивач продовжувала працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на застосування, при розрахунку йому пенсії, формули визначення розміру пенсії відповідно до ст.40 Закону №1058, оскільки така пенсія призначена позивачу вперше саме за цим Законом, як правильно вирішив суд першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновки суду першої інстанції про безпідставність застосування відповідачем до спірних правовідносин положення частини третьої статті 45 Закону №1058, а відтак позовні вимоги в цій частині належать  задоволенню. 

Щодо позовних вимог про виплату грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій,  апеляційний  суд  зазначає  наступне.
Фактично спірні правовідносини в цій частині між сторонами виникли з приводу застосування пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі по тексту - Порядок №1191), грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується законодавцем з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (для жінок - 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах, вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 будь-якого іншого виду пенсії.
Отже, синтаксичний аналіз пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Порядку №1191 свідчить, що отримання особою до виходу на пенсію за віком будь-якого виду пенсії в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, є перешкодою для призначення спірної грошової допомоги. При цьому законодавство не ставить право особи на допомогу в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до досягнення пенсійного віку. 
За змістом вказаної норми отримання зазначеної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
Проте, як встановлено судом  апеляційної  інстанції  та підтверджується матеріалами справи, позивачу вже призначалась та виплачувалась пенсія за вислугу років в період з 26.08.2009 року по 31.08.2009 року у розмірі 210,34 грн. (а.с.22), тобто до моменту виникнення права на призначення пенсії за віком, що позбавляє її права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Посилання  суду  першої  інстанції  про  відсутність  доказів  в  цій  частині,  спростовується  листом  пенсійного  органу від 03.05.2022  року,  наданого на  запит  представника  позивача,  згідно  якого з 26.08.2009  року ОСОБА_1 була  призначена  пенсія за  вислугу  років, та  оскільки після  призначення  пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2009  року почала  працювати  за  спеціальністю,  то  виплата  пенсії  була  призупинена. Пенсія за вислугу років в період з 26.08.2009 року по 31.08.2009 року у розмірі 210,34 грн.  була  перерахована  у  жовтні 2009  року  через  поштове  відділення №69006  (а.с.22).
Вказаний  лист  містить  посилання  на  довідку  про  розмір  та  виплату  нарахованої пенсії, яка  додавалась  до  листа.
Проте,  позивачем  та  її  представником до  адміністративного позову  наданий  лише  лист  пенсійного  органу  без  зазначеної  вище  довідки, та  судом  першої  інстанції  з  метою  об`єктивної  оцінки  доводів  відповідача  така  довідка  у  сторін  не  витребувана.  
Натомість, пенсійним органом до апеляційної скарги надана довідка, яка  підтверджує  зазначені у листі  від 03.05.2022  року обставини  (а.с. 65). 
При цьому доводи апелянта щодо призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону №1058 як первинної взагалі, є безпідставними, оскільки за змістом пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» цього Закону отримання раніше будь-якої пенсії (тобто призначеної за будь-яким Законом, а не тільки за Законом №1058, як помилково вважає позивач) виключає виплату спірної грошової допомоги.
Зазначені висновки колегією суддів здійснені з урахуванням застосування норм матеріального права в аналогічних спорах Верховним Судом у постановах від 22 лютого 2018 року (справа № 310/3774/17) та від 27 листопада 2018 року (справа № 328/1619/17).
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні та виплаті останній грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та чинним законодавством, з дотриманням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача і зобов`язання  виплатити грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, а  тому  в цій  частині  рішення  належить  скасуванню  з  прийняттям  нового  рішення  про  відмову  в  задоволенні  позовних  вимог.
Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року в адміністративній справі №280/3151/22 задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року в адміністративній справі №280/3151/22 скасувати в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області і зобов`язання відповідача виплатити грошову допомогу ОСОБА_1 , що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки  та  в цій частині позовних  вимог  відмовити.
В іншій частині рішення залишити без змін. 
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак