ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/2755/21 	Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А. 	
Провадження № 22-ц/817/640/22 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 травня 2022 року (ухвалене суддею Коротичем І.А., повний текст складено 04 травня 2022 року) в цивільній справі №601/2755/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 червня 2021, виданого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Осієвською О.М. та встановлення порядку користування нежитловими приміщеннями, - 

ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом (позовні вимоги змінювались та збільшувались) до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 червня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Осієвською О.М. та встановлення порядку користування нежитловими приміщеннями.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що її чоловік ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 30.05.2006 року, посвідченого Почаївською державною нотаріальною конторою, отримав у власність 53/100 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме дві житлові кімнати 1-2 площею 13.7 кв.м. та 1-10 площею 20.4 кв.м. , веранду 1-1 площею 4.6 кв.м. та гараж під літ. “Г”. Після смерті чоловіка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона успадкувала вказане майно. Відповідач ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.06.2021року, виданого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Осієвською О.М за реєстром № 799 успадкував від попереднього власника 47/100 частин спірного будинку. З урахуванням того, що даний будинок є у спільній частковій власності сторін, вважає, що користування кухонним приміщенням та іншими підсобними приміщеннями будинку є безумовним правом кожного мешканця, оскільки вони є складовою частиною житлового будинку. Відповідач не допускає її користуватись кухнею, створив перешкоди шляхом блокування дверей її житлових кімнат та заперечує її право, посилаючись на свою одноособову власність згідно свідоцтва на спадщину за заповітом. Для проживання в даному будинку необхідно мати вільний доступ до підсобних приміщень, встановити порядок користування останніми та визнати свої права на підсобні приміщення загального користування.
Позивач просила визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23.06.2021 року, видане приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Осієвською О.М. на 1/2 частину підсобних приміщень: кухню 1-3 площею 7,1 кв.м., комору 1-4 площею 3,4 кв.м., три веранди: 1-5 площею 2,4 кв.м., 1-6 площею 4,8 кв.м., 1-7 площею 4,0 кв.м., коридор 1-8 площею 5,0 кв.м. в житловому будинку по АДРЕСА_1 та встановити порядок користування підсобними приміщеннями даного житлового будинку. Виділити їй, ОСОБА_1 , комору 1-4 площею 3,4 кв.м., виділити ОСОБА_2 коридор 1-8 площею 5,0 кв.м., веранду 1-5 площею 2,4 кв.м., 1-6 площею 4,8 кв.м., 1-7 площею 4,0 кв.м., а кухню 1-3 площею 7,1 кв.м. залишити в загальному користуванні. Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди в користуванні приміщеннями кухні 1-3 площею 7,1 кв.м та комори 1-4 площею 3,4 кв.м., шляхом розблокування дверей кімнати 1-2 площею 13,7 кв.м.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 травня 2022 року в задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позов.
Стверджує, що дане рішення ухвалено незаконно з порушенням процесуального та матеріального права.
Вважає, хибним висновок суду першої інстанції, що нотаріальні дії не порушили прав співвласників, оскільки судом було відмовлено у витребувані копії спадкової справи №107/2020 у приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Осієвської О.М., відповідно даний доказ не досліджувався. Просить суд апеляційної інстанції витребувати у приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Осієвської О.М. копію спадкової справи №107/2020. 
Вказує на те, що згідно положень статтей 186, 187 ЦК України про головну річ і приналежність, підсобні приміщення призначені для обслуговування головної речі, тому вони вони повинні знаходитись в спільному користуванні співвласників будинку. Зазначення у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 23 червня 2021 року про одноособову власність відповідача на підсобні приміщення не відповідає чинному законодавству, а саме ч.1 ст. 203 ЦК України.
Зазначає, що для нормального проживання в даному будинку, необхідно вирішити питання про вільний доступ до підсобних приміщень загального користування.
Вважає вірним встановлення наступного порядку користування підсобними приміщеннями, а саме: кухня залишається в спільному користуванні, комора 1-4 площею 3,4 кв.м . передається позивачу, а відповідачу коридор 1-8 площею 5,0 кв.м, веранди 1-5, 1-6, 1-7 площами 2,4 кв.м, 4,8 кв.м, 4,0 кв.м, який не порушуватиме прав відповідача.
Таким чином, стверджує про необхідність визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 червня 2021 року стосовно 1/2 частини підсобних приміщень в житловому будинку із встановленням порядку користування ними і усуненням перешкод у користуванні.
Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає висновок позивачки про невід`ємність кухонного приміщення від головної речі надуманим та таким, що ставить під сумнів дійсність самого договору дарування від 30 травня 2006 року. Зазначив, що на протязі 16 років позивачка та її чоловік визнавали чинність зазначеного договору і не мали жодних претензій до ОСОБА_4 щодо відсутності кухонного приміщення в подарованій нею частині будинку. Позивачці належить більша частина будинку, а тому в разі необхідності вона має достатньо можливостей для облаштування кухонного приміщення та комори не порушуючи його права власності. Вважає, що позивачка порушує вимоги ч.1 ст. 321 ЦК України.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, тому у відповідності до положень частини 2 статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.
Вивчивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.
Судом встановлено, що 30 травня 2006 року згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Почаївської державної нотаріальної контори Ковтунович О.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 997 ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 53/100 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де розміщено один житловий будинок з шлаку, житловою площею - 42.6 кв.м., загальною площею - 73.9 кв.м., що зазначений в плані під літерою - «А», хлів з цеги - «Б», гараж з шлаку «Г». Згідно даного договору відчужується: 53/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, а саме: житлові кімнати — 13,70 кв.м., 20,40 кв.м., веранда - 4,60 кв.м., гараж -«Г».
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.11.2017, посвідченого державним нотаріусом Радивилівської районної державної нотаріальної контори Рівненської області Забожною Л.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 1036, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина на яку видано це свідоцтво складається з: 53/100 частин житлового будинку житловою площею 42.6 кв.м., загальною площею 73.9 кв.м., та приналежних до нього господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Успадковані 53/100 житлового будинку включають дві житлові кімнати 13,7 та 20,4 кв.м., веранду 4,6 кв.м., гараж під літ. “Г”.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 273631822 від 07.09.2021 ОСОБА_2 на підставі приватної спільної часткової власності належить 47/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.06.2021, посвідченого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Осієвською О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 799 слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Успадкував 47/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житлову кімнату - 8.50 кв.м., коридори - 4.0 кв.м., 5.0 кв.м., веранду - 4.8 кв.м., санвузол - 2.4 кв.м., кухню - 9.9 кв.м., кладову - 1.1 кв.м., загальною площею 35.7 кв.м. та житловою площею - 8.50 кв.м., сарай літ. «Б1».
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що встановлення позивачу порядку користування приміщеннями, які належать відповідачу порушуватиме його право власності, оскільки частки житлового будинку з підсобними приміщеннями є визначеними (не оспорювались попередніми власниками), а порядок користування, запропонований позивачкою, не відповідає її частці у праві власності. Крім цього позивачкою не доведено порушення її прав під час вчинення нотаріальної дії.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного. 
Відповідно до статті 41 Конституції та частини 1 статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 
Згідно частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
       Згідно частини 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. 
Позовні вимоги зводяться до того, що позивач не погоджується з тим, що приміщення кухні площею 7,1 кв.м. та комори площею 3,4 кв.м. є власністю відповідача, вважає що вони повинні перебувати у загальному користуванні. 
Статті 4, 5 ЦПК України визначають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та обирати спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів такий, що не суперечить закону. 
       Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З матеріалів справи вбачається, що власник житлового будинку з надвірними будівлями , що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 30 травня 2006 року розпорядилась частиною належного їй житлового будинку з надвірними будівлями, а саме подарувала ОСОБА_3 53/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, а саме: житлові кімнати — 13,70 кв.м., 20,40 кв.м., веранда - 4,60 кв.м., гараж -«Г». Саме ці приміщення успадкувала позивач після смерті свого чоловіка. Решту приміщень згідно заповіту після смерті ОСОБА_4 успадкував відповідач ОСОБА_2 .
       Встановивши, що позивач успадкувала конкретно визначені приміщення будинку, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що її права відповідачем не порушені, оскільки сторони є власниками конкретних приміщень згідно волі власника житлового будинку та мають кожен окремий вхід до належних їм приміщень.
       Та обставина, що позивач набула у власність дві житлові кімнати площею 20,40 та 13,7 кв.м. і веранду площею 4,6 кв.м., з якої можливий доступ до її кімнат, а відповідач одну кімнату площею 8,5 кв.м. з кухнею 7,1 кв.м.та підсобними приміщеннями не надає права позивачці на користування кухнею і одним з підсобних приміщень відповідача.
Положення статтей 186, 187 ЦК України про головну річ і її приналежність за встановлених обставин на вказані правовідносини не поширюються.
Враховуючи те, що позивач підставою визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину виданого ОСОБА_2 зазначала забезпечення їй можливості користуватись кухнею та коморою суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні такої вимоги із зазначених вище підстав.
Апелянтом в апеляційній скарзі заявлялось клопотання про витребування у нотаріуса спадкової справи зведеної після смерті ОСОБА_4 на спадкування належного їй майна. Колегія не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання враховуючи підстави позову та встановлені обставини.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі колегія судів не вбачає.
       Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 травня 2022 року — залишити без змін.
Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 19 жовтня 2022 року.

Головуюча: Бершадська Г.В.
Судді: Гірський Б.О.
                        Хома М.В.