ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4585/22 Справа № 209/4042/21  Категорія 21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Решетник Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
при секретарі - Гаржі О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою адвоката Донець Віталія Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2022 року про забезпечення позову 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: державний нотаріус Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астахова Ольга Сергіївна про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2022 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Пипа А.О. про забезпечення позову задоволено.
Забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішення суду по даній справі.
Ухвала суду мотивована наявністю підстав для вжиття вищевказаних заходів забезпечення позову, оскільки між сторонами дійсно виник спір з приводу майна, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду. 
Не погодившись з таким судовим рішенням, адвокат Донець В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права ставить питання про скасування ухвали суду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції частково задовольняючи заяву про забезпечення позову не врахував, що позов містить вимоги немайнового характеру та у разі задоволення таких вимог, рішення не підлягатиме примусовому виконанню, не з`ясував співмірність заходу забезпечення позову - обсягу позовних вимог у справі. Вказує, суд вийшов за межі предмета позову, оскільки предметом позову виступає визнання недійсним договору дарування 2/3 частин будинку АДРЕСА_2 , однак судом було застосовано забезпечення позову у вигляді арешту на будинок в цілому.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: визнати недійсним договір дарування 2/3 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, Астаховою О.С. від 07 квітня 2021 року, за реєстровим номером: № 2-682; застосувати наслідки недійсності договору дарування 2/3 частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 2330844312104, державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, Астаховою О.С. від 07 квітня 2021 року, за реєстровим номером: № 2-682, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57503650 від 07 квітня 2021 року 12:43:02, ОСОБА_4 , Друга кам`янська державна нотаріальна контора, Кам`янський районний нотаріальний округ.
В подальшому, представник позивача – адвокат Пипа А.О. звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просить вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Застосувати даний захід забезпечення позову - до набрання законної сили рішення суду по даній справі.
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що ОСОБА_2 є потерпілою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. В рамках вказаного кримінального провадження позивачем пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_1 , яким просить стягнути з нього матеріальну та моральну шкоду. З метою забезпечення поданого цивільного позову просить суд накласти арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_1 , а саме на 2/3 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Зазначає, що у той час, коли позивач подала до суду заяву про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_1 , про що йому було відомо, останній вчинив правочин щодо відчуження майна на ім`я ОСОБА_3 , яка є його дружиною. Вважає, що укладення договору дарування відбулося з метою приховання майна від можливого звернення стягнення на це майно, у зв`язку з чим договір дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, Астаховою О.С., від 07 квітня 2021 року, за реєстровим номером: № 2-682 є фіктивним, та у відповідності до положень ст. 234 ЦК України підлягає визнанню недійсним. Вказує, що для позивача існує реальна загроза того, що за час розгляду та вирішення справи за її позовом, ОСОБА_3 здійснить заходи щодо відчуження нерухомого майна, що призведе до неможливості виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Крім того, від можливого відчуження можуть постраждати треті особи, які не будучи обізнаними у даних правовідносинах будуть введені в оману щодо дійсних обставин справи.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами дійсно виник спір з приводу майна, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду.
Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками, з огляду на наступне.
Згідно частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.
Метою забезпечення позову, згідно статті 149 ЦПК України, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. 
Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинне мати очевидний та об`єктивний характер.
Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. 
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.
При цьому, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що заява ОСОБА_5 про забезпечення позову не містить будь-яких обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а матеріали справи не містять доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Заява про забезпечення позову містить лише загальні міркування та припущення заявника стосовно ймовірності дій щодо подальшого відчуження або вчинення інших навмисних дій з метою ускладнення виконання рішення по цій справі у разі задоволення позову.
Проте, на думку колегії суддів, самі лише припущення заявника стосовно того, що подальші можливі дії відповідачів будуть спрямовані на подальше відчуження спірного нерухомого майна, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати та довести необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у даному випадку позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру та судове рішення у разі задоволення таких вимог не вимагатиме примусового виконання.
Верховний Суд у своїй постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 зазначив, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Суд першої інстанції залишив поза увагою вищенаведені обставини та дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та застосування оскаржуваного заходу забезпечення позову, тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Донець Віталія Валерійовича, який діє в інтересах  ОСОБА_1 -задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова