П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2022 року 
м. Рівне

Справа № 565/279/22
Провадження № 22-ц/4815/1024/22

Головуючий у Кузнецовському міському суді
Рівненської області: суддя Бренчук Г.В.
Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:
о 10 год. 00 хв. 25 травня 2022 року в м. Вараш
Рівненської області
Повний текст рішення складено: 27 травня 2022 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач1: Вараський ліцей № 1 Вараської міської територіальної громади Рівненської області;
відповідач2: Управління освіти Виконавчого комітету Вараської міської ради;

представники учасників справи: 
позивача – адвокат Бузанов Дмитро Вікторович;
відповідача – адвокат Полюхович Оксана Іванівна;

за участі: представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бузанова Дмитра Вікторовича на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 травня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вараського ліцею № 1 Вараської міської територіальної громади Рівненської області, Управління освіти Виконавчого комітету Вараської міської ради про визнання наказу про відсторонення від роботи незаконним та його скасування, негайного допуску до роботи та нарахування заробітної плати, 
в с т а н о в и в : 
       У лютому 2022 року в суд звернувся представник ОСОБА_1 – адвокат Бузанов Д.В. з позовом до Вараського ліцею № 1 Вараської міської територіальної громади Рівненської області (далі - Вараський ліцей №1), Управління освіти Виконавчого комітету Вараської міської ради (далі – Управління освіти ВК Вараської МР) про визнання наказу про відсторонення від роботи незаконним та його скасування, негайного допуску до роботи та нарахування заробітної плати. Мотивуючи вимоги, покликався на те, що наказом директора Вараського ліцею № 1 від 05 листопада 2021 року № 313-к/тр позивача було відсторонено від роботи у зв`язку з ухиленням від проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 08 листопада 2021 року до моменту усунення причин, що зумовили відсторонення від виконання посадових обов`язків, без збереження заробітної плати та зі збереженням робочого місця. Однак вважав цей наказ незаконним, зокрема через передчасність, оскільки наказ Міністерства охороно здоров`я України (далі – МОЗ) від 04 жовтня 2021 року № 2153 "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" (далі – наказ №2153) набрав чинності з 09 листопада 2021 року, тому відповідач не міг ґрунтуватися ним при винесенні оспорюваного наказу про відсторонення. На переконання позивача, на час пред`явлення позову не існує встановленого законом порядку здійснення відсторонення від роботи працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких щеплень. Також обов`язок директора ліцею на відсторонення позивача від роботи з підстав ухилення або відмови від обов`язкового щеплення проти інфекцій виникає лише за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби, однак ці подання відсутні. Вважав, що директор ліцею, вимагаючи у нього довідку про абсолютні протипоказання або документ, який підтверджує наявність щеплення, порушила право на повагу до приватного життя, закріплене у ст. 32 Конституції України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Через зміни в організації виробництва та зміною істотних умов праці у зв`язку із набранням чинності наказу МОЗ № 2153 та п. 46 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 (далі – постанова КМУ №1236) директор ліцею мав повідомити про можливе відсторонення не пізніше ніж за два місяці, чим забезпечити позивачу час на реалізацію права на працю або перевести на дистанційну роботу. Також у директора не було підтвердження того, що ОСОБА_1 ухилялася від проведення обов`язкового профілактичного щеплення. Зазначалося про те, що відсторонення через відсутність або ухилення від щеплення є дискримінацією особистих прав людини.
       З наведених мотивів просив визнати незаконним та скасувати наказ Вараського ліцею № 1 № 313-к/тр від 05 листопада 2021 року "Про відсторонення від роботи учителя математики ОСОБА_1 "; зобов`язати Вараський ліцей № 1 допустити ОСОБА_1 до роботи на посаді вчителя математики у Вараському ліцеї № 1; зобов`язати Управління освіти ВК Вараської МР здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати в період з дати відсторонення, тобто з 08 листопада 2021 року та до дати допуску до роботи шляхом виконання посадових обов`язків згідно з посадовою інструкцією вчителя математики Вараського ліцею № 1.
       Згодом представник позивача при вирішенні спору просив врахувати наказ директора Вараського ліцею № 1 від 01 березня 2022 року № 52-к/тр, яким його довірительку допущено до роботи до завершення воєнного стану в Україні. Зазначалося, що з 01 березня 2022 року їй виплачується заробітна плата.
       Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
       На рішення суду представником позивача – адвокатом Бузановим Д.В. подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність і необґрунтованість, які полягали порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
       На обґрунтування апеляційної скарги вказувалось, що на час спірних відносин не існує встановленого законом порядку здійснення відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень. Так, відповідно до ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Однак, на переконання заявника, така процедура здійснюється відповідно до ст. 7 та ст. 42 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя", а не постанови КМУ чи наказу МОЗ. Вважав, що лист Володимирецького управління Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області від 03 листопада 2021 року "Про відсторонення працівників від роботи" не є по своїй суті поданням, як зазначив суд першої інстанції, яке установлене в абзаці шостому ч. 1 ст. 7 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення". Недотримання вказаної правової норми не може бути обумовлено наявністю постанови КМУ. Суд не звернув уваги на те, що оспорюваний наказ про відсторонення ґрунтується на ненаданні позивачем документа, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, проте доказів ухилення або відмови від проходження щеплення останньою в справі немає. 
       З викладених міркувань просив рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги.
       Визнати незаконним та скасувати наказ Вараського ліцею № 1 № 313-к/тр від 05 листопада 2021 року "Про відсторонення від роботи учителя математики ОСОБА_1 ". Зобов`язати Управління освіти ВК комітету Вараської МР ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати в період з дати відсторонення, тобто з 08 листопада 2021 року та по 28 лютого 2022 року.
       У поданому відзиві Вараський ліцей №1, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
       Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи позивача та заперечення відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
       Відповідно до п. а, б ст. 10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.
       Стаття 46 КЗпП України передбачає можливість відсторонення працівників від роботи лише у випадках, прямо передбачених законодавством.
       Згідно зі ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та ст. 27 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" в Україні обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору.
       Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.
       Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
       Наказом МОЗ № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 4) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 5) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 6) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 7) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.
Цим наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку № 2153 медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 № 595, зареєстрованого в МЮ України 10.10.2011 за № 1161/19899 (у редакції наказу МОЗ від 11.10.2019 № 2070).
       Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції "Право на повагу до приватного і сімейного життя", а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України.
       Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992 № 731)
       Отже, якщо ставити питання обов`язковості вакцинування для працівників з наведеного вище переліку наказ МОЗ № 2153, то його можуть не робити лише ті працівники, які мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень.
       Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтерміновання через COVID-19 в анамнезі. Якщо в пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин.
       Як було з`ясовано судом, ОСОБА_1 працює у Вараському ліцеї № 1 Вараської міської територіальної громади на посаді вчителя математики.
       У листі-повідомленні директора Вараського ліцею № 1 № 01-13/284 учителю математики ОСОБА_1 запропоновано до 05 листопада 2021 року надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень та повідомлено що, за умови відсутності зазначених документів 08 листопада 2021 року позивача буде відсторонено від роботи відповідно до ст. 46 КЗпП України без збереження заробітної плати та зі збереженням робочого місця.
        ОСОБА_1 ознайомлена із повідомленням про можливе відсторонення від роботи, однак поставити підпис про ознайомлення із повідомлення відмовилась, що підтверджується копією акту № 4 від 02 листопада 2021 року. Нею не було надано роботодавцю медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації, що могло б стати підставою для неможливості її відсторонення.
       Наказом директора Вараського ліцею № 1 № 313-к/тр від 05 листопада 2021 року "Про відсторонення від роботи учителя математики ОСОБА_1 " відсторонено від роботи ОСОБА_1 , учителя математики Вараського ліцею № 1, у зв`язку з ухиленням від проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 08 листопада 2021 року до моменту усунення причин, що зумовили відсторонення від виконання посадових обов`язків, без збереження заробітної плати та зі збереженням робочого місця.
       Пунктом 416 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2" (відповідно до постанови КМУ № 1096 від 20.10.2021) керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: - за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; - відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також - взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу"; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.
       Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.
       Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.
       Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.
       Бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, оскільки статтею 443 Кодексу України про адміністративні правопорушення "Порушення правил щодо карантину людей" визначено, що за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, він може бути притягнений до адміністративної відповідальності.
       В України відсутня норма, яка дозволяла б примусову вакцинацію. Навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому у разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників без виплати заробітної плати.
       Колегія суддів зважає на те, що на час вирішення спірних правовідносин відсутня єдина судова практика Верховного Суду у справах про відсторонення від роботи працівника через відсутність щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
       Між тим, при вирішенні цього спору бере до уваги постанову Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 337/3087/17 де зазначено, що завданням держави є забезпечення дотримання оптимального балансу між реалізацією права дитини на дошкільну освіту та інтересами інших дітей. У спорі, що розглядався, індивідуальне право (інтерес) батьків дитини і відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права дитини на здобуття освіти, в тому числі в дошкільних закладах, протиставляється загальному праву (інтересу) інших батьків та їх дітей, які провели щеплення перед направленням дитини для здобуття освіти в дошкільних закладах, з метою забезпечення загального блага у формі права на охорону здоров`я, що, крім іншого, гарантоване статтями 3, 27 та 49 Конституції України.
       Тому безсумнівно, що у виниклому спорі індивідуальне право позивача нівелюється загальними засадами забезпечення охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання, зокрема, інтересами інших колег, а також батьків та дітей, які пов`язані із освітнім процесом і потребують безпечного освітнього середовища.
       У постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. В цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим.
       Верховний Суд у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19 зазначив що інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. Держава, встановивши правило про те, що без щеплень дитина не може бути допущена до занять, не тільки реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учнів та працівників школи або дитячого садка, а й захищає таким чином власне дитину, яка не отримала профілактичних щеплень. З огляду на суспільні інтереси тимчасове відсторонення дитини від занять (до проведення щеплення, отримання позитивного висновку лікарсько-консультативної комісії) не призвело до порушення конституційного права на освіту, яку вона може отримати в інших формах.
       У зв`язку з наведеним тотожною є й правомірність відсторонення викладача від роботи до проведення щеплення.
       Отже, керівник навчального закладу, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимог ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення позивача.
       Право позивача на працю у шкільному навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки остання відмовилася від обов`язкового щеплення та не надала будь-яких доказів, що вона має такий стан здоров`я, який є перешкодою для вакцинування.
       Держава, встановивши відсторонення педагогічних працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й самих дітей.
       Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.
       Особа, яка подала апеляційну скаргу, вдалася до надмірного формалізму у трактуванні законодавства, що регулює спірні правовідносини, і, його твердження з приводу незаконності наказу про відсторонення від роботи є неспроможними для задоволення вимог позову.
Тому аргументи заявника про хибність застосування норм матеріального права на увагу не заслуговують, адже спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції.
       З доводами апеляційної скарги про порушення норм процесуального права не можна погодитися, виходячи з такого.
       Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, стороною позивача не надано, а апеляційним судом здобуто не було.
       Інші покликання автора скарги апеляційний суд вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.
       Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Окрім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бузанова Дмитра Вікторовича залишити без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 травня 2022 року – без змін.
       Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 06.09.2022

       Головуючий:                                                        С.В. Хилевич

       Судді:                                                                        С.В. Боймиструк

                                                                               С.С. Шимків