УХВАЛА
28 жовтня 2022 року 
м. Київ
cправа №  924/1283/21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду: Краснова Є. В., 
розглянувши матеріали касаційної скарги заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 (колегія суддів: Розізнана І. В., Маціщук А. В., Петухов М. Г.) у справі 
за позовом Керівника Волочиської окружної прокуратури м. Волочиськ в інтересах держави в особі Війтовецької селищної ради та Західного офісу Державної аудиторської служби до відповідачів: 1. Опорного навчального закладу "Купільської ЗОШ І-ІІІ ст. Війтовецької селищної ради, 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянсгазенерго" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 22   285,88 грн, 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2021 року Керівник Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Війтовецької селищної ради та Західного офісу Державної аудиторської служби звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Опорного навчального закладу "Купільської ЗОШ 1-111 ст. Війтовецької селищної ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянсгазенерго" про визнання недійсними додаткових угод про внесення змін до договору постачання природного газу та стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 22   285,88 грн.
26.04.2022 Господарський суд Хмельницької області ухвалив рішення про задоволення цього позову. 
13.09.2022 Північно-західний апеляційний господарський суд прийняв постанову, повний текст якої складений 14.09.2022, якою скасував судове рішення місцевого господарського суду у частині стягнення з Товариства обмеженою відповідальністю "Альянсгазенерго" на користь Війтовецької селищної ради 22   285,88 грн безпідставно збережених коштів та ухвалив у цій частині нове рішення про відмову у позові.
04.10.2022 заступник керівника Рівненської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати цю постанову суду апеляційної інстанції у відмовленій частині позовних вимог, а рішення місцевого господарського суду в цій частині залишити в силі. 
У касаційній скарзі заступник керівника Рівненської обласної прокуратури також просить поновити строк на касаційне оскарження постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 на тій підставі, що повний її текст надійшов на його електронну пошту 15.09.2022.
З огляду на те, що повний текст постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 складений 14.09.2022, то в силу статті 288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) останній день для оскарження її до суду касаційної інстанції був 04.10.2022 і цього ж дня прокурор подав касаційну скаргу. Тому викладене у касаційній скарзі клопотання про поновлення цього строку залишається без розгляду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2022 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського   Г.   М., Уркевича В. Ю.
Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з пунктом 1 частини другою статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
У разі подання касаційної скарги на підставі цього пункту в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У цьому випадку необхідно чітко вказати:
- норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні;
- навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;
- навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;
- обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.
При цьому, слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. 
До того ж у постанові від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19 Верховний Суд наголосив на тому, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 цього Кодексу, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням у чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. 
Тобто процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.
При цьому, обґрунтовуючи подібність правовідносин як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями. 
Скаржник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених пунктами 1-4 частини другої статті 287 ГПК України випадків потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, так як в іншому разі буде порушено принцип "правової визначеності". 
Призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, формування обґрунтованої правової позиції стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу "правової визначеності", що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).
У касаційній скарзі заступник керівника Рівненської обласної прокуратури, окрім посилання на відсутність висновків Верховного Суду із наведеним ним норм матеріального права (стор. 8), визначив підставою касаційного оскарження постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України у частині стягнення з прокуратури судових витрат, не наводячи яку конкретну норму порушено цим судом під час розподілу судових витрат, та не конкретизував який висновок Верховного Суду не застосовано судом апеляційної інстанції в контексті цієї норми.
Отже, касаційна скарга заступника керівника Рівненської обласної прокуратури не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, оскільки викладене ним обґрунтування неправильного розподілу судових витрат не відповідає визначеній прокурором підставі оскарження, передбаченій пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Тому касаційна скарга заступника керівника Рівненської обласної прокуратури підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України з наданням йому строку для усунення цих недоліків. 
Частиною третьою статті 169 ГПК України встановлено, що заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.
Керуючись статтями 174, 234, 287-290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі №  924/1283/21 залишити без руху.
2. Встановити прокурору строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
3. У разі усунення недоліків, документи направити на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: 01016, м. Київ, вул. О. Копиленка, 6 та всім іншим учасникам справи, додавши до заяви про усунення недоліків докази такого направлення, а також докази про отримання цієї ухвали суду касаційної інстанції. 
4. Роз`яснити прокурору, що у разі невиконання вимог суду, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде йому повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                     Є. В. Краснов