ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1044/22 Справа № 216/2487/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чирський Г.М. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 вересня 2022 року                                                                м. Дніпро

       Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та в його інтересах адвоката Сілкіної М.В. у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку дистанційного провадження в режимі відеоконференції розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11серпня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

       Постановою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11серпня 2022 року ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
       Стягнуто з  ОСОБА_1  судовий збір на користь держави в розмірі 496,20 гривень.
        ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 09 липня 2022 року, о 14 год. 02 хв., у м. Кривому Розі по вул. Старовокзальна, керував транспортним засобом «Ford Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу – газоаналізатора «Драгер». Результат тесту 0,70 проміле. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив п.п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України. За даним фактом уповноваженою посадовою особою полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції складено протокол серії ААД №231810, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП.

       В апеляційній скарзі особа, що притягається до адміністративної відповідальності –  ОСОБА_1  просить скасувати постанову Центрально- міського районного суду м. Кривого Рогу від 11.08.2022 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
       В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що
-суд першої інстанції зробив помилковий висновок, про те, що він нібито визнав свою провину та погодився зі протоколом, оскільки він не визнає своєї вини у скоєнні адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується;
-його зупинили патрульні поліцейські без пояснення причини зупинки, хоча ним не було порушена ПДР та ніяких інших протоколів про адміністративне правопорушення стосовно нього не складалося, отже матеріали справи не містять підтвердження законності зупинки транспортного засобу, яким ніби то він керував;
-інспектором не було роз`яснено йому суть скоєного правопорушення, а також наслідки притягнення до адміністративної відповідальності, наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, не було роз`яснено право на звернення за юридичною допомогою, чим порушено моє право на захист;
-у справі маються письмові пояснення свідків, які мають тільки інформацію про їх особисті дані, не містять відомостей, за якими документами встановлено їх особу; 
- в матеріалах справи відсутній відеозапис з бодікамер працівників поліції;
-апелянт не згоден з результатами алкотестеру, тому що споживав алкогольні напої за два дні до перевірки. До того ж, посилається на те, що у відповідності до ст.с т. 10-15 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» кожен засіб вимірювальної техніки має бути укомплектований документами про допуск даного типу засобів вимірювальної техніки для використання в Україні та про повірку даного примірника засобу вимірювальної техніки, проте такі документи щодо Dгager 0313 у матеріалах справи відсутні, а останнє калібрування технічного приладу здійснювалося 27.10.2021 року, що відображено на чеку драгера, тобто більше ніж 6 місяців тому до моменту його огляду на стан сп"яніння. Вважає, що задля підтвердження придатності Dгager 0313 необхідно ознайомитись із сертифікатом вказаного приладу, де має бути зазначений термін його дії. Також цей прилад має бути перевіреним сертифікованим сервісним центром та після проведення перевірки та градуїровки мати свідоцтво про перевірку приладу встановленого зразка, а саме, свідоцтво Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, в якому має бути зазначено щодо вищезазначений газоаналізатор за результатами повірки відповідає вимогам повірки МПУ 066/05-2013.
       Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1   та його захисника Сілкіної М.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
       Як встановлено апеляційним переглядом, вказані вимоги закону при розгляді судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення були дотримані та виконані в повному обсязі. 
       Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1   у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.
       Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, у їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 231810, який складено правомочною посадовою особою; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд ОСОБА_1 на місці зупинки т/з був проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, хитка хода, за допомогою приладу газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», за результатами огляду встановлено, що вміст алкоголю у видихаємому повітрі складає 0,70 проміле та роздруківкою показів приладу газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» №669 від 09.07.2022, відповідно до якої результат тесту становить 0,70 проміле, поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
       На думку апеляційного суду, не є слушними посилання апелянта на порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки, як убачається з наданих матеріалів, ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820 Drager №ARHKJ-0313, тест №669, результат огляду склав 0,70 проміле, з яким ОСОБА_1 погодився і підписав як протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого будь-яких заперечень щодо результату огляду не мав, так і акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 пред”являв вимогу про направлення його до закладу охорони здоров`я матеріали справи не містять. 
       Таким чином, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 231810 від 09.07.2022 року водієві ОСОБА_1 інкримінується керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушення п. 2.9а ПДР, що підтверджується у відповідності до вимог ч.1 ст.251 КУпАП, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, показаннями технічних приладів, на відміну від порушення водієм п. 2.5 ПДР, а саме відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яке також тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КупАП, та встановлені  “Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.11.2015 № 1452/735 ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені уповноваженою особою, фіксуються у протоколі про адміністративне правопорушення.
       Крім того, у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. 
       В даному випадку огляд водія ОСОБА_1 був проведений за участю двох понятих, що є альтернативним способом фіксації та цілком узгоджується з приписами вищезазначеної норми закону, а тому посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи відеозапису з бодікамер поліцейських є безпідставним.
Доводи ж  ОСОБА_1  щодо відсутності підстав для зупинки автомобіля під його керуванням не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту керування особою транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тобто порушення водієм п.2.9а ПДР, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не впливають на висновки суду щодо доведення вини водія транспортного засобу та мають наслідком притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення, встановленого санкцією даної норми закону. Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Безпідставними також є й доводи апеляційної скарги про те, що при складанні протоколу працівниками поліції було порушено право ОСОБА_1  на захист, оскільки йому не роз`яснювалися його права і обов`язки,  є необґрунтованими, оскільки відповідно до протоколу ОСОБА_1 роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, і повідомлено про розгляд справи в суді першої інстанції, про що останній поставив свій особистий підпис. До того ж, відповідно до ст. 256 КУпАП участь захисника при складанні протоколу не є обов`язкова.
       Доводи апеляційної скарги щодо неможливості використання газоаналізатору «Dгаgеr А1соtest 6820» через відсутність даних відносно чинних сертифіката відповідності та свідоцтва про повірку та калібрування не є спроможними, так як матеріалами провадження підтверджується той факт, що 09.07.2022 року о 14:11 годині ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820 Drager test № 669, результат огляду склав 0,70 проміле, з яким ОСОБА_1 погодився (а.с.5,6), підписав протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого будь-яких заперечень щодо результату огляду не мав, в матеріалах провадження також відсутні й відомості про те, що під час складання протоколу ОСОБА_1 пред`являв вимогу про надання сертифікату.
       До того ж, затверджений тип засобів вимірювальної техніки “Газоаналізатори (алкотестери) виробництва компанії Drager Saftety AG&aст; Co. KGaA, Німеччина”, що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту, міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 і становить 1 рік.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» сертифікат затвердження типу засобу вимірювальної техніки є документом, який засвідчує, що тип засобу вимірювальної техніки затверджено, а відповідно до ст. 17 цього Закону законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Відповідно до матеріалів провадження у чеку із результатом тестування на алкоголь є посилання на останнє калібрування — 27 жовтня 2021 року (а.с.6). Отже, на час проходження огляду на стан сп`яніння — 09 липня 2022 року — один рік не пройшов, тож  вказаний газоаналізатор, яким проводився огляд ОСОБА_1 , відповідає вимогам чинного законодавства. 
       Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
       Інші аргументи апеляційної скарги є формальними та такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки. 
       За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винність  ОСОБА_1  у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП, які перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву. Натомість суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини  ОСОБА_1  у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
       Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.        
       Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1  у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).         
Апеляційним переглядом також встановлено, що накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його у встановлений КУпАП строк з дня вчинення правопорушення, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням обставин справи, а також того, що вчинене правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, як і підстав для закриття провадження на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку апеляційним переглядом не встановлено, тож, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Постанову Центрально-Міськогорайонного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11серпня2022 року у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КупАП щодо  ОСОБА_1 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду                                                         Г.П. Слоквенко