ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 листопада 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/21519/21	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Шлай А.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 року (суддя Боженко Н.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 09.03.2022 року) в справі №160/21519/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

в с т а н о в и в:
08.11.2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу від 20.02.2020 року №Ф-3641-50/66У про сплату боргу (недоїмки).  
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 року замінено відповідача у справі, з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на правонаступника  відокремлений територіальний підрозділ на правах філії Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (далі по тексту  - відповідач).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 року позовні вимоги задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої вимоги обґрунтувало тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначив, що фізичні особи, які є самозайнятими особами  - адвокати, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування чи загальну систему оподаткування, є платниками єдиного внеску. Не подання звітності та не здійснення підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства, не звільняє платника від сплати єдиного внеску. Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДПС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника. Апелянт вказував, що позивач є адвокатом, отже відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є платником єдиного внеску незалежно від отримання доходу. Апелянт вказував, що сума єдиного внесок не може бути меншою за мінімальний страховий внесок. Для здійснення контролю за сплатою внеску фізичними особами – самозайнятими особами, розроблено алгоритм автоматичного нарахування єдиного внеску, які щоквартально відображаються в інтегрованій картці платника, такі особи повинні самостійно сплачувати єдиний внесок. Головне управління ДПС у Дніпропетровській області вказувало, що у ОСОБА_1 , яка здійснює незалежну професійну діяльність як адвокат, в інтегрованій картці відображається борг зі сплати єдиного внеску, зокрема 8262,54 грн., що несплаченим єдиним внеском за ІІ квартал 2019 року на суму 2754,18 грн., за ІІІ квартал 2019 року на суму 2754,18 грн. та що є несплаченим єдиним внеском за ІV квартал 2019 року.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що платники єдиного внеску, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску та  платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Платником єдиного внеску є особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. Суд першої інстанції вказував, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. Особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. Якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний. Позивач з 14.07.2017 року мала право на зайняття адвокатською діяльністю та була зареєстрована в ДПС у встановленому законом порядку. За період з 2017 року по грудень 2020 року єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за позивача сплачували Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Агроцентр-Україна» та Приватне акціонерне товариство    «Страхова компанія «Інгосстрах». Позивачем виконано свій обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виконано та не може бути допущено подвійної сплати такого податку. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області нараховано недоїмку з єдиного внеску в сумі 8262,54 грн. за період, коли за позивача було сплачено єдиний внесок її роботодавцями. Відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження своєї правової позиції, встановлено, що податковий орган, приймаючи оскаржувану вимогу, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законодавством України. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Матеріалами справи встановлено, що з 11.09.2017 року ОСОБА_1 зареєстрована особою, яка здійснює адвокатську діяльність, є адвокатом на підставі рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області № 77 від 11.07.2017 року.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 20.02.2020 року складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф – 3641-50/66У  зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 8262,54 грн.
  Суму вимоги зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 8262,54 грн. нараховано згідно даних інтегрованої картки платника податків: зобов`язання, як самозайнятої особи за ІІ квартал 2019 року 2754,18 грн., за ІІІ квартал 2019 року 2754,18 грн., за ІV квартал 2019 року.
Встановлено, що вимога від 20.02.2020 року №Ф-3641-50/66У  Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області направлена до виконавчої служби для примусового стягнення сум боргу. 
Відповідно до електронної трудової книжки ОСОБА_1 , в період з 23.05.2017 року по 31.07.2019 року працювала у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Агроцентр-Україна», в період 01.08.2019 року по 29.12.2020 року працювала у Приватне акціонерне товариство    «Страхова компанія «Інгосстрах».
До матеріалів справи долучено витяг з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 , згідно яких, за період січня  - липня 2019 року єдиний внесок за ОСОБА_1 сплачувало ТОВ «Консалтингова компанія «Агроцентр-Україна», за період з серпня 2019 року – грудня 2020 року єдиний внесок за ОСОБА_1 сплачувало ПАТ  «Страхова компанія «Інгосстрах». Таким чином, відповідно до  Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 , протягом 2019 – 2020 року за неї сплачував єдиний внесок його роботодавець.
Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року у справі № 160/3270/20 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  про визнання протиправною та скасування вимоги від 07.11.2019 № Ф-3641-50/66; визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 07 листопада 2019 року № Ф-3641-50/66 на суму у розмірі 10719 (десять тисяч сімсот дев`ятнадцять) грн. 72 коп.
Рішенням суду  від 12.05.2020 року у справі № 160/3270/20 встановлено, що вимогу від 07 листопада 2019 року № Ф-3641-50/66 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску було сформовано Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області та визначено суму як борг за чотири місяці 2017 року, 2018 рік та за три квартали 2019 року в сумі 20907, 26 грн. 
До вимоги, оскаржуваній у цій справі  №Ф-3641-50/66У також як і до скасованої вимоги № Ф-3641-50/66 увійшла сума за три квартали 2019 року. Тобто судом вже надано оцінку нарахуванню заборгованості по сплаті єдиного внеску за три квартали 2019 року.
Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 року у справі № 160/8694/21 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки); визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 08.02.2021 року №Ф-3641-50/66 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 23069,20 грн.
Також, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 року  у справі № 160/22701/21 задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області вчинити дії щодо проведення коригування даних (показників) інтегрованої картки ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про нараховану недоїмку (заборгованість) зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 23069,20 грн.
Судом встановлено, що у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 року у справі № 160/8694/21 встановлено, що до скасованої вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.02.2021 року №Ф-3641-50/66 увійшли періоди нарахування: 4 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн. по строку 21.01.2019 року; 1 квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн., граничний термін сплати до 19.07.2019 року; 3 квартал 2019 року у сумі 2754,19 грн., граничний термін сплати до 21.10.2019 року; 4 квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн., граничний термін сплати до 20.01.2020 року; 1 квартал 2020 року у сумі 2078,12 грн., граничний термін сплати до 21.04.2020 року; 2 квартал 2020 року    у сумі 1039,06 грн., граничний термін сплати 20.07.2020 року; 3 квартал 2020 року у сумі 3178,12 грн, граничний термін сплати до 19.10.2020 року; 4 квартал 2020 року у сумі 3300,00 грн., граничний термін сплати до 19.01.2021 року.
Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судовими рішеннями, що набрали законної сили від 12.05.2020 року у справі № 160/3270/20 та від 13.07.2021 року у справі № 160/8694/21 встановлено протиправність дій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску за певні періоди у тому числі за ІІ, ІІІ, IV квартали 2019 року.  Вимогою від 20.02.2020 року №Ф-3641-50/66У Головне управління ДПС у Дніпропетровській області втретє нараховує заборгованість за один і той самий період, щодо якого вже наявні судові рішення. 
Розглядаючи правомірність вимоги у межах цієї справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 6  Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом. Платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.
Згідно ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Статтею 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»    визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Отже, до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. Адвокат є самозайнянтою особою та повинен сплачувати відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок. 
Єдиний внесок для платників, зазначених у  статті 4   Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної  статтею 7  цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.
Згідно ч. 8 ст. 9 вищевказаного Закону, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у  пунктах 4,  5  та  5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Згідно п. 3 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до  Закону  в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску. У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої  Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до частин 4, 8 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган  доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом  виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну  політику, надсилає  платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У  разі  незгоди  з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску  узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. 
Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. 
Згідно пп. 1 п. 2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449,   сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника в національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.
Згідно п. 3 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (у редакції, дійсній на час виникнення спірних правовідносин), для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до  Закону  в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску. У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої  Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Необхідною умовою для нарахування фізичній особі-підприємцю є отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Встановлено, що ОСОБА_1 протягом періоду  січня  - липня 2019 року працювала у  ТОВ «Консалтингова компанія «Агроцентр-Україна», протягом періоду з серпня 2019 року – грудня 2020 року працювала у ПАТ  «Страхова компанія «Інгосстрах», внески за неї сплачено.
Якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою, і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Отже, ОСОБА_1 була застрахованою особою, у спірний період, за який вимогою їй нараховано суму єдиного внеску до сплати (ІІ-ІV квартали 2019 року) була найманим працівником та за неї відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування його роботодавцями.
Отже, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області при винесенні оскаржуваної вимоги не врахувало, що єдиний внесок за ОСОБА_1 сплачувався. Слід уникати подвійного оподатковування, у даному випадку вимагати від особи сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у той час як такий внесок сплачений. 
При винесенні рішення суд апеляційної інстанції керується судовою практикою, зокрема викладеною постановах Верховного Суду: від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19, від 23.01.2020 року у справі №480/4656/18,  від 18.03.2020 року у справі №140/1777/19, від 27.03.2020 року у справі №140/2214/19, від 27.11.2019 року у справі №160/3114/19.
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень, крім пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 242, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 року  в справі №160/21519/21 – залишити  без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, відповідно до ст., ст. 328, 329 КАС України.       
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай