П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/37027/21 
                                                            Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко О.В. 
                                                            Суддя-доповідач:  Біла Л.М. 
20 грудня 2022 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Матохнюка Д.Б. 

          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду із позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства внутрішніх справ України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 10.10.2017, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оформлене висновком Міністерства внутрішніх справ України від 13.08.2021;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 10.10.2017, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме з 10.10.2017, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного позову від 04 серпня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Судом визнано протиправними дії щодо неналежного розгляду матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи з 10.10.2017 згідно поданої заяви (рапорта) від 27.11.2019 року та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути повторно матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 10.10.2017 згідно поданої заяви (рапорта) від 27.11.2019 дотримуючись положень Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 та прийняти відповідне рішення враховуючи висновки суду.
У задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, сторони оскаржили його в апеляційному порядку. 
Так, відповідач, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції стосовно наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, відзначає, що Міністерство внутрішніх справ України, відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановлення йому ІІ групи інвалідності діяв правомірно.
Позивач, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо обраного способу захисту його порушених прав, відзначає про необхідність застосування ефективного механізму правового захисту з метою недопущення необхідності наступного звернення до суду.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач до 01.03.1987 року проходив службу в лінійному відділі внутрішніх справ на станції Коростень Південно-Західного управління внутрішніх справ на транспорті Міністерства внутрішніх справ України, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 від 03.03.1987 та довідкою ПЗ Управління ВСТ МВС України від 04.02.1993 №7/191.
У період з 27.04.1986 по 10.05.1986 позивач виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою лінійного пункту міліції на станції Новоград-Волинський Південно-Західного управління внутрішніх справ на транспорті МВС України від 23.03.1991.
24.05.2004 Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №1 позивачу встановлено 3 групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою Житомирської обласної МСЕК №1 серія ЖИК №054634.
12.07.2017 Центральною міжвідомчою експертною комісією Міністерства охорони здоров`я та Міністерства з надзвичайних ситуацій України зроблено експертний висновок №4686, що отримане позивачем захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
У подальшому, 16.11.2017 Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №1 позивачу встановлено 2 групу інвалідності, з 10.10.2017, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою Житомирської обласної МСЕК №1 серія 12ААА №919993.
З 17.11.2017 Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області позивачу встановлено статус особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 .
У свою чергу, 27.11.2019 відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (КМУ) №850 від 21.10.2015, позивач звернувся до ліквідаційної комісії УМВС України на Південно-Західній залізниці із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги.
До заяви додав підтверджуючі документи.
У відповідь на заяву, позивач отримав лист ліквідаційної, комісії УМВС України на Південно-Західній залізниці №37/7-38 від 28.02.2020, яким повідомлено, що матеріали щодо виплати одноразової грошової допомоги направлені до Міністерства внутрішніх справ України.
Згодом, позивач отримав лист Департаменту персоналу МВС України №11280/22-2020 від 08.04.2020 про те, що за результатами вивчення поданих документів Департаментом фінансово-облікової політики МВС України встановлено, що такі не відповідають вимогам Порядку, тому були повернуті до вказаної ліквідаційної комісії для перегляду на відповідність вимогам цього Порядку.
Позивач, не погоджуючись із вказаною бездіяльністю Міністерства внутрішніх справ України, звернувся до суду із позовом.
За результатами розгляду спірних правовідносин, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/6425/20 від 25.08.2020, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України у зв`язку із неприйняттям у встановлений пунктом 9 Порядку №850 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, місячний строк, рішення щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 10 жовтня 2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності з 10 жовтня 2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та прийняти рішення відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ "Про міліцію" та Порядку №850 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.
На виконання вищевказаного рішення Житомирського окружного адміністративного суду ліквідаційна комісія УМВС України в місті Києві направила висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги та документи, перелік яких визначений Порядком № 850 до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття рішення.
В подальшому, висновок, поданий ліквідаційною комісією Головного управління МВС України в місті Києві, про призначення одноразової грошової допомоги на виконання рішення суду у розмірі 336800,00 грн Департаментом фінансово-облікової політики МВС України не затверджено.
Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв не в межах та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності внаслідок захворювання отриманого під час виконання службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача належним чином розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги позивача згідно поданої заяви (рапорта) від 27.11.2019 з дотриманням положень Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 та прийняти відповідне рішення, враховуючи висновки суду.
Колегія суддів, надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, виходить з наступного.
До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто до 07.11.2015, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» №565-ХІІ.
Закон №565-ХІІ втратив чинність у зв`язку із прийняттям закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), однак пунктом 15 Розділу ХІ Закону №580-VIII передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності законом України "Про Національну поліцію".
Згідно з ч. 6 ст. 23 Закону №565-ХІІ, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ визначено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі - Порядок №850).
Відповідно до п.п. 2 п. 3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі: установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Відповідно до пункту 7 Порядку №850, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
Згідно з п.8 Порядку №850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.
Пунктом 9 Порядку №850 встановлено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Відповідно до п.14 Порядку №850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
При цьому, згадані підстави є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.
Як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем в ході апеляційного перегляду справи, на звернення позивача щодо надання завіреної належним чином копії висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням групи інвалідності, позивачу листом Департаменту фінансово-облікової політики №К-26910/15 від 23.10.2021 повідомлено про відмову у затвердженні поданого висновку, при цьому, вказаний лист не містив будь-яких посилань на п.14 Порядку №850, що є порушенням процедури розгляду питання про призначення допомоги, з приводу якої виникли спірні правовідносини.
Слід зазначити також, що відповідно до п.2 Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Працівник міліції, а в разі його загибелі (смерті) - члени його сім`ї, батьки та утриманці можуть пред`явити МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги (п.13 Порядку №850).
Тобто, виникнення права особи на виплату одноразової допомоги пов`язується законодавцем безпосередньо із фактом встановлення йому інвалідності, тобто таке право виникає з дня встановлення інвалідності, зазначеного в довідці медико-соціальної експертної комісії, та може бути реалізоване особою протягом наступних трьох років від цієї дати.
При цьому, як встановлено з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивач не отримував одноразової грошової допомоги, ні при встановленні йому ІІІ групи інвалідності, ні при встановленні ІІ групи інвалідності.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про збереження за позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності внаслідок захворювання отриманого під час виконання службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Щодо зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому другої групи інвалідності, то суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 та Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17.
Як встановлено судом, для призначення і виплати спірної одноразової грошової допомоги позивач подав необхідні документи, проте в призначенні такої допомоги позивачу відмовлено протиправно та за відсутності законних підстав для прийняття відповідного рішення.
З огляду на зазначене, а також враховуючи встановлений у судовому порядку факт протиправності дій МВС України та, з метою повного захисту прав позивача, суд зобов`язує Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
В розрізі встановлених обставин справи та здійсненого аналізу норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, судова колегія відхиляє посилання відповідача на пункт 4 Порядку №850, як на підставу не затвердження висновку.
Так, у пункті 4 Порядку №850 визначено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Пунктом 13 Порядку № 850 передбачено, що працівник міліції, а в разі його загибелі (смерті) - члени його сім`ї, батьки та утриманці можуть пред`явити МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.
Отже, виникнення права особи на виплату одноразової допомоги пов`язується законодавцем безпосередньо із фактом встановлення йому інвалідності, тобто таке право виникає з дня встановлення інвалідності, зазначеного в довідці медико-соціальної експертної комісії, та може бути реалізоване особою протягом наступних трьох років від цієї дати.
Зміст наведених положень Порядку №850 свідчить про те, що пункт 4 Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження щодо визначення розміру такої допомоги в залежності від часу повторного медичного огляду, в результаті якого встановлена вища група чи іншу причина інвалідності або більший відсоток втрати працездатності. Вказана норма Порядку № 850 регулює лише порядок визначення розміру допомоги, проте не встановлює підстави для її призначення та виплати.
До того ж, Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку №850.
В контексті викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги Міністерства внутрішніх справ України встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При цьому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а отже остання підлягає задоволенню. 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи повно встановив обставини справи та надав їм правомірну оцінку, однак, вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції в його зобов`язальній частині.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.    
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.
апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити  повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року  змінити  в частині визначення способу захисту прав ОСОБА_1 .
Абзац третій резолютивної частини рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року викласти в наступній редакції:
"Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю ІІ групи з 10.10.2017 року внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності".
В іншій частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.  

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Гонтарук В. М.    Матохнюк Д.Б.