ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 жовтня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/20415/21	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 року (суддя Царікова О.В., м. Дніпро, повний текст ухвали складено 15.07.2022 року) у справі № 160/20415/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про визнання протиправним і скасування наказу у частині, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:
28.10.2021 року ОСОБА_1 (далі – позивач), звернулась до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України (далі – відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ МОН №872 від 20 червня 2019 року в частині скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 55.859.04 Сумського національного аграрного університету та Державного науково-контрольного інституту біотехнології і штамів мікроорганізмів від 29 березня 2018 року, протокол №11/1, про присудження наукового ступеня доктора ветеринарних наук за спеціальністю 16.00.09 «Ветеринарно-санітарна експертиза» про видачу диплома доктора ветеринарних наук; зобов`язати відповідача розглянути питання про затвердження рішення спеціалізованої вченої ради Д 55.859.04 Сумського національного аграрного університету та Державного науково-контрольного інституту біотехнології і штампів мікроорганізмів від 29 березня 2018 року, протокол №11/1, про присудження наукового ступеня кандидата ветеринарних наук позивачу за спеціальністю 16.00.09 «Ветеринарно-санітарна експертиза», у відповідності до вимог пункту 6 Порядку присудження наукових ступенів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2021 року №567.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 через свого адвоката, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт вказувала, що ухвалою суду від 01.12.2021 року вже було повернуто її позов та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022 року ухвалу від 01.12.2021 року скасовано, справу було направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Однак, позовну заяву знову було залишено без руху. Апелянт вказувала, що у разі скасування ухвали про повернення позовної заяви за результатами її перегляду та направлення справи для продовження розгляду, суд не має права повторно повертати позовну заяву. Апелянт вказувала, що дізнавшись про оскаржуваний наказ МОН №872 від 20.06.2019року, звернулася за правовою допомогою до адвоката Стадницького С.А., з яким 01.07.2019 року уклала відповідний договір, на виконання договору адвокатом було подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправним та скасування наказу і зобов`язання вчинити певні дії, справа №160/317/20. Однак, позов було залишено без руху з підстав часткової несплати судового збору та, в подальшому, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року повернуто. Заявник апеляційної скарги вказує, що протягом тривалого часу ОСОБА_1 була впевнена в тому, що справа №160/317/20 перебуває в активній стадії розгляду, оскільки таку інформацію отримувала від свого адвоката, лише 15.10.2021 року дізналась, що справа вже тривалий час не розглядається, оскільки позов залишено без розгляду. Позов подала повторно та вказує, що не має вини у пропуску процесуальних строків, оскільки не була необізнана про дійсний стан справи №160/317/20. Вказує, що у порівнянні з обсягами витраченого часу, що обчислюється роками, сил, морального та фізичного здоров`я, витраченого як неповоротні людські ресурси при написанні докторської дисертації, не має іншого засобу захисту своїх прав окрім як у суді. Вказує, що не має юридичної освіти, тому звернулася до адвоката за правовою допомогою. Апелянт вказувала, що позивач первісно звернулась до суду з позовом у січні 2020 року, без порушення строку звернення, далі відбулись непереборні обставини, які завадили розгляду справи, тому позов було подано повторно. Апелянт вказує на своє порушене право на належний розгляд спору та на належний захист свого порушеного права. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції повертаючи позовну заяву, виходив з того, що позивач не виконала вимоги ухвали суду про залишення позову без руху від 16.02.2022 року, та вказував, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 28.10.2021 року звернулася до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу МОН № 872 від 20.06.2019 року в частині скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 55.859.04 Сумського національного аграрного університету та Державного науково-контрольного інституту біотехнології і штамів мікроорганізмів від 29 березня 2018 року, протокол №11/1, про присудження наукового ступеня доктора ветеринарних наук за спеціальністю 16.00.09 «Ветеринарно-санітарна експертиза» про видачу диплома доктора ветеринарних наук. Судом апеляційної інстанції у цій справі вже було зазначено, що вирішуючи питання щодо поважності підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд першої інстанції не з`ясував чи отримала позивач ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/317/20, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції про відсутність доказів та обставин на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом є передчасними та пояснення позивача підлягає перевірці. Та зі змісту бази даних «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що копія ухвали про повернення адміністративного позову у справі №160/317/20, адміністративний позов із додатками направлений Дніпропетровським окружним адміністративним судом ОСОБА_1 та отриманий нею 16.03.2020 року. Тобто ухвалу про повернення першого позову було отримано 16.03.2021 року, позивач була обізнана щодо стану розгляду адміністративної справи №160/317/20 за її позовом до Міністерства освіти і науки України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.  Суд першої інстанції вказував, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач, вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів. Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Суд першої інстанції вказував, що обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку, позивач посилається на безвідповідальність адвоката, на якого були покладені обов`язки щодо контролю за рухом її справи, підготовки та підписання позовної заяви. Однак, наведені обставини не можна вважати поважними та такими, що перешкоджали б позивачу своєчасному зверненню до суду за захистом свого порушеного права самостійно, як особисто, так і за допомогою засобів поштового й електронного зв`язків. Посилання позивача на те, що вона розраховувала на належність виконуваних сторонами договору про надання правової допомоги обов`язків, зокрема, адвокатом Стадницьким С.А., говорить про незаінтересованість у справі, перш за все, позивача, оскільки особа, для якої є вкрай важливим вирішення питання захисту свого права, враховуючи, скільки моральних та фізичних сил вона витратила на написання докторської дисертації, мала б частіше контролювати дії свого представника, або ж звертатися до суду за інформацією по справі самостійно. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Непоінформованість позивача про порушення своїх прав через байдуже ставлення до них або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. На вимогу суду позивачем не підтверджено поважність причин пропущення строку звернення до адміністративного суду належними доказами на підтвердження існування дійсних, істотних обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві звернутися до суду із означеним позовом. Представником позивача в заяві про усунення недоліків позовної заяви наведено лише обставини, які позивач вважає поважними і об`єктивними, однак, жодного доказу на їх існування позивачем не надано. Тому, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Матеріалами справи встановлено, що наказом Міністерства освіти і науки України від 20.06.2019 року № 872 пунктом 2 скасовано рішення спеціалізованої вченої ради Д 55.859.04 Сумського національного аграрного університету та Державного науково-контрольного інституту біотехнології і штамів мікроорганізмів від 29 березня 2018 року, протокол №11/1, про присудження наукового ступеня доктора ветеринарних наук за спеціальністю 16.00.09 «Ветеринарно-санітарна експертиза» та відмовлено у видачі диплома доктора ветеринарних наук ОСОБА_1 на підстав висновку. ОСОБА_1 повідомляє, що обізнана про наказ та дізналась про його зміст, проте не вказує дату коли їй достеменно стало відомо про наказ від 20.06.2019 року № 872.
Судом встановлено, що наказ Міністерства освіти і науки України від 20.06.2019 року № 872 оприлюднений на загал на сайті Міністерства освіти і науки України 20.06.2019 року.
Встановлено, що з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 звернулась через свого адвоката Пищиди В.М. 28.10.2021 року. Заяву про поновлення пропущеного строку до позову не долучено. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року повернуто позовну заяву ОСОБА_1 .
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022 року ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Третій апеляційний адміністративний суд повертаючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду вказував, що ОСОБА_1 вже було подано до суду позов щодо оскарження наказу МОН №872 від 20 червня 2019 року в частині скасування та ухвалою суду від 02.03.2020 року позовну заяву було повернуто заявнику. Вирішуючи питання щодо поважності підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд першої інстанції  не з`ясував чи отримала позивач ухвали  Дніпропетровського окружного адміністративного суду  по справі №160/317/20.
Після повернення справи до суду першої інстанції, ухвалою від 16.02.2022 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із порушенням строку звернення до суду щодо оскарження наказу та не зазначенням підстав пропуску строку звернення до суду та підтверджуючих доказів. Ухвалою запропоновано ОСОБА_1 у термін п`яти днів з дня отримання ухвали усунути недоліки позову надавши до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для поновлення строку та докази на їх підтвердження щодо існування дійсних, істотних обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві звернутися до суду із означеним позовом; оригінал позову за (вх. №94066/21) від 28.10.2021, його копії для сторін, належним чином завірених копій доданих до позовної заяви документів для суду та інших учасників справи; відповідно до п.8 ч.5  ст.160 КАС України  зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів по справі.
Ухвалу від 16.02.2022 року було направлено ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку та не отримано підтвердження про отримання ухвали. Ухвалу направлено ОСОБА_1 повторно засобами поштового зв`язку та отримано нею 01.07.2022 року, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення відправлення.
06.07.2022 року ОСОБА_1 , від імені якої звернувся адвокат, подала заяву про поновлення строку звернення до суду, просила поновити строк подання позову та врахувати обставини неможливості подання позову раніше. Вказано, що ОСОБА_1 дізнавшись про оскаржений наказ, звернулася за правовою допомогою до адвоката Стадницького С.А., з яким 01.07.2019 року уклала відповідний договір та подала до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії (справа № 160/317/20). Але, позов було залишено без руху, з підстав часткової несплати судового збору та, в подальшому, ухвалою суду від 02.03.2020 року позовну заяву було повернуто заявнику, через неусунення недоліків позову. Позивач протягом тривалого часу була впевнена в тому, що справа №160/317/20 перебуває на розгляді, оскільки таку інформацію отримувала від свого адвоката. Пізніше, усвідомлюючи надмірну кількість пройденого часу та відсутність інформації про будь-які результати розгляду справи за її позовом, ОСОБА_1 звернулась до іншого адвоката за консультацією, який повідомив їй, що справа вже тривалий час не розглядається, тому вона прийняла рішення про відмову від договору про надання правової допомоги від 01.07.2019 року, та про укладення такого договору з іншим адвокатом. 15.10.2021 року дізналась про повернення своєї першої позовної заяви та вже 28.10.2021 року, без затримки, позовну заяву було подано повторно. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 року доводи позивача щодо поновлення пропущеного строку подання позову визнані безпідставними та позовну заяву повернуто. 
Згідно частин 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббінгс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Каменівська проти України»). Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява №28090/95, пункт 45). 
У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року, Європейський суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності, сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.
Європейський суд з прав людини у справах «Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України» зазначив, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Неможливо безпідставно поновлювати строк звернення до суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 року у справі № 9901/601/19 вказувала, що право на звернення до суду не є абсолютним чи безмежним, а може бути регламентованим. Слід враховувати, що особа була вільною у виборі способу захисту свого порушеного права і за бажанням могла скористатися правом на оскарження акта у строк, передбачений нормативним процесуальним положенням.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
При вирішені питання про дотримання строків звернення до суду слід звертати увагу коли особа дізналась або повинна була дізнатись про можливе порушення своїх прав. У випадку цієї справи, ОСОБА_1 могла дізнатись про існування наказу 20.06.2019 року №  872, після його оприлюднення на сайті Міністерства освіти і науки України. 
Як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про оскарження наказу МОН №872 від 20 червня 2019 року в частині скасування та ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року позовну заяву було повернуто заявнику.
Суд погоджується з позивачем, що у неї не має обов`язку слідкувати хід розгляду її позову. Існує обов`язок у суду повідомити позивача про результати розгляду його позову.
На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022 року, Дніпропетровським окружним адміністративним судом з`ясовано коли ОСОБА_1 отримала ухвалу  суду від 02.03.2020 року про повернення її позову. Ухвалу отримано нею 16.03.2020 року.
Тобто з 16.03.2020 року ОСОБА_1 могла вчиняти активні дії щодо подання позовної заяви повторно, або оскаржити ухвалу. Звернулась до іншого адвоката з метою подання позовної заяви повторно лише 15.10.2021року, тобто майже через півтора роки після того як була обізнана про повернення першого позову. 
В ухвалі від 18.09.2020 року у справі № 11-119сап20 Велика Палата Верховного Суду вказує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. 
Подання або не подання позовної заяви повторно залежало тільки від ОСОБА_1 . Позов подано повторно до суду 28.10.2021 року та не вказано які існували безпереборні обставини та труднощі, які заважали звернутись до суду з позовом повторно раніше. 
          Суд звертає увагу, що після подання першої першого позову, такий було повернуто 02.03.2020 року, ухвалу одержано 16.03.2020 року, повторно позов подано 28.10.2021 року, тобто із плином часу, зважаючи на отримання ухвали.
          Первинна позовна заява подана позивачем в межах строку, установленого  статтею 122 КАС України, що також було визнано Дніпропетровським окружним адміністративним судом. Проте, отримавши ухвалу від 02.03.2020 року у справі 160/317/20 про повернення позовної заяви, позивач без виправданих затримок і з зволіканнями повторно звернулася до суду.
          Для визнання строку таким, що порушений з поважних підстав, позивач повинна була вжити послідовні дії, направлені на захист своїх прав, та невідкладні заходи щодо повторного подання позовної заяви після її повернення. повинні існувати обставини, які свідчили про добросовісність позивача. 
          В постанові від 04.08.2021 року у справі № 260/2712/20 Верховний Суд прийшов до висновку, що сам лише факт повернення позовної заяви не є поважною причиною пропуску строку. 
          Відповідно до ч. 7 ст.169 КАС України,  ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. У разі скасування ухвали про повернення позовної заяви за результатами її перегляду та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати позовну заяву.
Доводами апеляційної скарги, заявник зазначає, що частина сьома  статті 169 КАС України  визначає заборону суду повторно повертати позов незалежно від будь-яких обставин.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.171 КАС України  суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;  має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Тобто суддя отримавши позовну заяву виконує необхідні процесуальні дії, у тому числі передбачені ст. 171 КАС України. Після одержання позовної заяви суддя набуває процесуального обов`язку перевірити наявність передумов і порядок здійснення права на звернення до суду, існування підстав для відкриття провадження в адміністративній справі. 
          Відкриття провадження в адміністративній справі здійснюється на підставі позовної заяви у випадку відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху (частина перша  статті 169 КАС України), її повернення (частини четверта, п`ята та шоста  ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України) або відмови у відкритті провадження (частина перша  статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України), виходячи з принципу диспозитивності.
          Частиною 1    ст. 169 КАС України    передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями    160,    161    цього    Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
          Тобто ч. 1 ст. 169 КАС України визначено обовязок для судді залишити позов без руху з підстави його невідповідності нормам КАС України. Відсутній беззаперечний обовязок у судді відкрити провадження у справі у разі коли позивач допустився порушено ст. 169 КАС України в оформленні позову, у разі не надання позивачем необхідних документів.
          Відповідно до ч. 4  ст. 169 КАС України  позовна заява повертається позивачеві, якщо: 1) позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; 2) позивач до відкриття провадження в адміністративній справі подав заяву про її відкликання; 3) позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 4) позивач не надав доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору у випадках, в яких законом визначено обов`язковість досудового врегулювання, або на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений законом строк для досудового врегулювання спору; 5) позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду; 6) порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень  статті 172 цього Кодексу); 7) відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи; 8) якщо позовну заяву із вимогою стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, подано суб`єктом владних повноважень до закінчення строку, визначеного частиною другою  статті 122 цього Кодексу; 9) у випадках, передбачених частиною другою  статті 123 цього Кодексу.
          Після скасування постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022 року ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року та направлення справи до        суду першої інстанції  для продовження розгляду, суд зобов`язаний був перевірити наявність передумов і порядок здійснення права на звернення до суду, існування підстав для відкриття провадження в адміністративній справі, відповідність позовної заяви вимогам ст.ст.    160,    160 КАС України. У судді відсутній обов`язок беззаперечно відкрити провадження у справі у разі скасування ухвали про повернення позову.  Наявність підстав для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі унеможливлюють відкриття провадження в адміністративній справі, а суддя в будь-якому випадку, перед тим як відкрити провадження у справі, зобов`язаний перевірити відсутність таких підстав.
Суд звертає увагу, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022 року скасовано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року не з підстави не порушення ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом та встановлення, що позов подано у відведений строк, ухвалу скасовано з підстави не з`ясування коли ОСОБА_1 отримала ухвалу суду від 02.03.2020 року про повернення її першого позову.
Дійсно, норма ч. 7  ст.169 КАС України,  містить вказівку, що у разі скасування ухвали про повернення позовної заяви за результатами її перегляду та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати позовну заяву. Проте така норма не нівелює положення статті 169 КАС України загалом та не встановлює, що суд не повинен перевіряти позов на відповідність та чи поданий він у визначений ст. 122 КАС України строк. 
При вирішенні правового питання у цій частині оскарження, суд апеляційної інстанції зважає на правову позицію Верховного Суду викладену у постановах від 28.01.2021 року справі № 133/1800/20, від 17.06.2021 року у справі № 580/666/20. Верховний Суд вказував, що наявність підстав для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі унеможливлюють відкриття провадження в адміністративній справі, а суддя в будь-якому випадку, перед тим як відкрити провадження у справі, зобов`язаний перевірити відсутність таких підстав, навіть при наявності скасованої ухвали про повернення позову. 
Згідно з частин 1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з   підстав, визначених частинами  третьою  та  четвертою  статті 123 цього Кодексу. 
Згідно ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених  частиною другою  статті 123 цього Кодексу.
У разі встановлення порушення строку звернення до суду і якщо надані пояснення позивача, будуть визнані судом безпідставними, суд повертає позовну заяву.
За вищевказаних обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми процесуального права. 
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Не передбачено повернення судових витрат, здійснених стороною по справі, у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 року у справі № 160/20415/21  – залишити  без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та  може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст. 328 – 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова