ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №  640/2964/22                                              Головуючий у І інстанції - Катющенко В.П. 
                                                                                                   Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 жовтня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
             
                 Головуючого-судді:                 Мельничука В.П.        
                                        суддів:                 Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

                           при секретарі:                 Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державної митної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної митної служби України, в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 24.12.2021 № 1667-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності з 25.12.2021;
- стягнути з Державної митної служби України середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 25.12.2021 по день винесення судом рішення про поновлення на роботі включно.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірний наказ прийнято з порушенням норм чинного законодавства, а тому він підлягає скасуванню.
Крім того, Позивач вважає, що звільнення останнього відбулось без погодження Міністра фінансів, тобто з порушенням встановленої законодавством процедури.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2022 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України від 24.12.2021 № 1667-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності Державної митної служби України з 25.12.2021.
Стягнуто з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.12.2021 по 05.07.2022 в сумі 100699,62 грн.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням Державна митна служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати повністю вказане рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В апеляційній скарзі Державна митна служба України посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Апеляційна скарга мотивована також тим, що дії, вчинені Державною митною службою України у спірних правовідносинах, правомірні, а оскаржуваний наказ відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим, позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Державної митної служби України, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.07.2020 між Позивачем та Державною митною службою України укладено контракт про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Наказом Державної митної служби України від 09.07.2020 № 540-о, відповідно до пункту 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на           2020 рік», постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання призначення на посади державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-2019, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 22.04.2020 № 290 та статті 35 Закону України "Про державну службу", Позивача призначено на посаду Директора Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності Держмитслужби України, з 10.07.2020.
21.08.2020 між Державною митною службою України та Позивачем укладено Додаткову угоду до контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 08.07.2020, якою Сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 21 контракту та викласти останній у наступній редакції: «Граничний строк перебування особи на посаді державної служби, призначення на яку відбулось шляхом укладення контракту, становить не більше двох місяців після відміни карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Наказом Державної митної служби України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 26.07.2021 № 909-о, відповідно до пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої та четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу», припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 , Директора Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності Державної митної служби України, із займаної посади з 27.07.2021, у зв`язку зі скороченням посади державної служби, припинивши дію контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 08.07.2020.
Вважаючи вказаний наказ Державної митної служби України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 26.07.2021 № 909-о протиправним, Позивач звернувся з адміністративним позовом до адміністративного суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року, залишеним без змін постанвою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року, у справі № 640/24023/21, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України від 26.07.2021 № 909-о "Про звільнення ОСОБА_1 ".
Поновлено ОСОБА_1 на посаді Директора Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності з 28.07.2021.
Стягнуто з Державної митної служби України середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 28.07.2021 по 18.11.2021 у розмірі 181760, 83 грн.
Наказом Державної митної служби України «Про виконання рішення суду» від 03.12.2021 № 1580-о, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року № 640/24023/21, скасовано наказ Державної митної служби України від 26.07.2021 № 909-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді Директора Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності з  28 липня 2021 року; відновлено дію контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 08.07.2020.
13.12.2021 Позивач отримав лист Державної митної служби України від 03.12.2021           № 12-1/12-01/10/559, яким повідомлено про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року у справі № 640/24023/21 та про необхідність прибуття останнього до Департаменту по роботі з персоналом Державної митної служби України для вирішення кадрових питань.
Згідно довідки Петропавлісько-Борщагівської амбулаторії ЗПСМ у період з 13.12.2021 по 23.12.2021 Позиввач перебував на амбулаторному лікуванні.
Наказом Державної митної служби України «Про звільнення ОСОБА_1 » від              24 грудня 2021 року № 1667-о, відповідно до пункту 2 частини першої статті 83, частини першої статті 85 Закону України «Про державну службу», керуючись Законом України від  23 лютого 2021 року № 1285-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» припинено державну службу та звільнено 24 грудня 2021 року ОСОБА_1 , призначеного за контрактом про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з посади Директора Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності Державної митної служби України, у зв`язку із закінченням дії контракту.
Вважаючи вказаний наказ Державної митної служби України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 24 грудня 2021 року № 1667-о протиправними, а свої права порушеними, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки після закінчення строку дії контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, від 08.07.2020, трудові відносини ОСОБА_1 та Державної митної служби України тривали 14 робочих днів, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаний контракт вважався таким, що укладений на невизначений строк.

За наведених обставин, суд першої інстанції вважав, що у Відповідача не було правових підстав для звільнення Позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 85 Закону № 889-VIII, а тому вимога про визнання протиправним та скасування наказу Державної митної служби України від 24.12.2021                 № 1667-о "Про звільнення ОСОБА_1 " є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Враховуючи, що судом визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України від 24.12.2021 № 1667-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", вимога Позивача в частині поновлення останнього на посаді директора Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності Державної митної служби України з 25.12.2021, є також обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, вирішив питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку № 100 у розмірі 100699,62 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не 
Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, окрім іншого: вільний вибір виду діяльності; правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Таким чином, саме на державу покладено обов`язок забезпечувати рівність трудових прав усіх громадян та гарантувати правовий захист від незаконного звільнення. Відповідно, оскільки держава здійснює свої функції через систему державних органів (законодавчих, виконавчих, судових), відповідні обов`язки (їх неухильне додержання та виконання) покладаються на такі державні органи.
Частиною 2 статті 38 Конституції України визначено, що громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону 889-VIII державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Згідно з частиною 1 статті 3 Закону № 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону).
Частиною 1 статті 85 Закону № 889-VIII визначено, що у разі призначення на посаду державної служби на певний строк державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку.
У разі призначення на посаду державної служби з укладанням контракту про проходження державної служби державний службовець звільняється з посади в останній день строку дії контракту.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивач був призначений на посаду державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції встановлено, що тимчасово, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня відміни цього карантину, зупинено дію положень Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» в частині проведення конкурсів на посади державної служби та призначення на посади державної служби за результатами конкурсу.
Установлено, що у період, визначений в абзаці першому цього пункту:
- для призначення на посади державної служби суб`єктом призначення або керівником державної служби першочергово розглядаються кандидатури, запропоновані Комісією з питань вищого корпусу державної служби або конкурсною комісією за результатами процедур конкурсного відбору, зокрема у разі, коли строк оприлюднення результатів конкурсу перевищує 45 календарних днів з дня оприлюднення інформації про проведення такого конкурсу. Інші оголошені конкурси на посади державної служби, результати яких не оприлюднені, скасовуються;
-  у разі відсутності або відхилення суб`єктом призначення або керівником державної служби кандидатур, запропонованих Комісією з питань вищого корпусу державної служби або конкурсною комісією за результатами процедур конкурсного відбору, суб`єкт призначення або керівник державної служби може призначити на посади державної служби особу шляхом укладення контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та до дня визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця (переможців) конкурсу, оголошеного згідно з абзацом шостим цього пункту.
Призначення на посади державної служби здійснюється в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, який визначає механізм добору на посади державної служби шляхом проведення співбесід з визначеними суб`єктом призначення посадовими особами.
Механізм добору на вакантні посади державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 визначено Порядком призначення на посади державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року № 290 (далі - Порядок № 290).
Відповідно до пункту 21 Порядку № 290 суб`єкт призначення або керівник державної служби в державному органі розглядає таке подання та приймає рішення про укладення контракту про проходження державної служби на період дії карантину (далі - контракт), який укладається на підставі Типового контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року № 290, або про відхилення поданої кандидатури.
Строк дії контракту встановлюється на період дії карантину та до дня визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця за результатами конкурсного відбору відповідно законодавства.
Граничний строк перебування особи на посаді державної служби, призначення на яку відбулося шляхом укладення контракту, становить не більше двох місяців після відміни карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
06.03.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23 лютого 2021 року № 1285-IX, підпунктом 2 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визначено, що контракти про проходження державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, укладені до набрання чинності цим Законом, діють до призначення на посаду державної служби особи за результатами конкурсу, але не більше дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом.
21.03.2021 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України»         № 237 (далі - Постанова № 237), пунктом 2 якої встановлено, що контракти про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - контракти на період дії карантину), які укладені з особами, щодо яких прийнято рішення про призначення на посаду державної служби до набрання чинності Законом України від 23 лютого 2021 року № 1285-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби», продовжують діяти на тих самих умовах з урахуванням зміни граничних строків дії таких контрактів.
Таким чином, останнім днем строку дії контракту про проходження державної служби на період дії карантину є 06.12.2021.
Проте, оскаржуваний Позивачем наказ Відповідача прийнято 24.12.2021, будь які докази існування обставин, що були перешкодою для звільнення Позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII у визначений чинним законодавством строк, в матеріаліх справи відсутні та Відповідачем надано не було.
Частиною третьою статті 5 Закону № 889-VIII визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Враховуючи, що ні Законом № 889-VIII, ні постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2021 № 237 не врегульовано питання щодо наслідків несвоєчасного розірвання строкового контракту, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для застосування законодавства про працю в межах спірних правовідносин, з чим погоджується і колегія суддів.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України              (далі - КЗпП) підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.
Відповідно до частини 1 статті 39-1 КЗпП якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.
Враховуючи викладене та зважаючи на те, що після закінчення строку дії контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, від 08.07.2020, трудові відносини ОСОБА_1 з Державною митною службою України тривали 14 робочих днів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вказаний контракт вважається таким, що укладений на невизначений строк, з чим погоджується колегія суддів.
Доводи Відповідача про відсутність у нього можливості припинити трудові відносини з Позивачем 06.12.2021 внаслідок відсутності останнього в цей день на робочому місці є помилковими та спростовуються висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від  26 грудня 2018 року у справі № 640/498/17-ц, в якій зазначено, що звільнити працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки частиною третьою статті 40 КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з ініціативи роботодавця, тобто з підстав, передбачених у статтях 40, 41 КЗпП України.
Таким чином, після видання Відповідачем наказу від 03.12.2021 № 1580-о «Про виконання рішення суду» останній мав видати 06.12.2021 наказ про звільнення Позивача у зв`язку із закінченням строку дії контракту, чого Відповідачем зроблено не було, а трудові відносини не було припинено.
На підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої існтанції, що у Відповідача не було правових підстав для звільнення Позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 85 Закону N 889-VIII.

Більш того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до підпункту 7 частини 2 статті 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністр погоджує призначення на посади та звільнення з посад керівників та заступників керівників самостійних структурних підрозділів апарату центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується ним.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну митну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 Державна митна служба України (Держмитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів.
В матеріалах справи наявне погодження Міністром фінансів України на звільнення ОСОБА_1 з посади Директора Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності Державної митної служби України у зв`язку із скороченням посади державної служби.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що дія вказаного погодження не розповсюджується на звільнення Позивача у звязку з закінченням контракту, що підтверджується направлення Відповідачем Міністру фінансів України листа від 03 грудня 2021 року № 08-1/12-01/5.1/10892, яким у зв`язку із закінченням строку дії контракту, спрямовано матеріали щодо погодження звільнення ОСОБА_1 , Директора Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності Державної митної служби України, призначеного за результатами добору, шляхом укладання контракту про проходження державної служби, на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Міністром фінансів України направлено В.о. Голови державної митної служби України лист «Про погодження звільнення ОСОБА_1 » від 30 грудня 2021 року № 17030-19-61/40911, яким Міністерство фінансів України розглянуло подання Державної митної служби України від 03.12.2021 № 08-1/12-01/5.1/10892 та погодило звільнення ОСОБА_1 з посади Директора Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності Державної митної служби України у зв`язку з припиненням дії контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co, за умови дотримання вимог законодавства про державну службу.
Таким чином, на час прийняття Відповідачем оскаржуваного наказу передбачене чинним законодавством погодження Міністерством фінансів України надано не було, у звязку з чим колегія суддів дійшла всиновку, що звільнення Позивача відбулося з порушенням встановленої законодавством процедури.
На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що оскільки наказ Державної митної служби України «Про звільнення ОСОБА_1 » від                 24 грудня 2021 року № 1667-о прийнято з порушенням частини другої статті 19 Конституції України, та не відповідає принципу верховенства права, тому є протиправним і підлягає скасуванню, а позовні вимоги у вказаній частині - задоволенню, з чим також погоджується і колегія суддів.
Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відтак, встановлені вище обставини звільнення Позивача без законної на те підстави свідчать про правильність висновків суду першої інстанції щодо необхідності поновлення останнього на посаді Директора Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності Державної митної служби України, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегією суддів враховується, що згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Державною митною службою України в апеляційній скарзі не заперечується правомірність визначеної судом першої інстанції суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25 грудня 2021 року по 05 липня 2022 року у розмірі                    100 699,62 грн, яку судом першої інстанції обчислено правомірно.
Відтак, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують, та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши доводи Державної митної служби України, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2022 року - без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                      О.М. Оксененко

Повний текст складено 27.10.2022 року.