ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 р. 	Справа № 440/6584/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Бартош Н.С. ,

          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2021, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, повний текст складено 30.09.21  по справі №440/6584/21
за позовом       ОСОБА_1  
до      Головного  управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                                  
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просив суд першої інстанції: 
          - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання із 86% до 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;
          - зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області від 10.04.2020 № 02/1207/2020, з урахуванням до стажу, що дає право на отримання довічного грошового утримання, періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання на денному відділенні вищого юридичного учбового закладу, починаючи з 19.02.2020 у розмірі 86% грошового утримання судді, виходячи зі стажу роботи судді, який дає право на отримання довічного грошового утримання 23 роки, 4 місяці і 28 днів і виплатити заборгованість за зазначений період з урахуванням раніше проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при здійсненні перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з 19.02.2020 відповідачем порушено вимоги законодавства України, у зв`язку з чим неправомірно визначено відсоткове значення щомісячного довічного грошового утримання виплачується судді у відставці, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення з 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 19 лютого 2020 року здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 10 квітня 2020 року №02/1207/2020 в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні).
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року по справі №440/6584/21 в частині задоволених вимог та прийняти постанову, якою в задоволенні позивних вимог відмовити повністю. В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що не може погодитися з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що підлягає скасуванню.  Зазначає, що позивач був обраний та призначений на посаду народного судді в 1985 році. На час його призначення діяв Закон Української РСР від 05.06.1981 року №2022-Х "Про судоустрій Української РСР". У період з 26.06.1981 року по 01.12.1989 року зазначений Закон          не встановлював жодних вимог щодо стажу роботи кандидатів у судді і народних засідателів при обранні на посаду вперше. Згідно зі ст.55 Закону суддею і народним засідателем міг бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років. Зазначає, що оскільки законодавством, що діяло на час обрання позивача на посаду судді не передбачалось мінімального стажу роботи в галузі права для набуття права для обрання на посаду судді, тому, у даному випадку, відсутні підстави для зарахування додаткового стажу ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді. При цьому, зазначає, що питання обчислення суддівського стажу вказаним законом не регулювалося, оскільки трудовий стаж на той час визначався загальними нормами трудового законодавства. Зауважує, що оскільки під час проходження строкової військової служби та навчання позивач фактично не виконував обов`язків судді, то правові підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження служби та навчання відсутні. Посилається на те, що відповідно до Закону Української РСР від 05.06.1981 року на день обрання на посаду судді були відсутні законні очікування на зарахування до стажу роботи на посаді судді строку проходження військової служби та навчання. Зазначає, що новий Закон також не створив для позивача таких законних очікувань. Закон України №1402 "Про судоустрій і статус суддів" є спеціальним законом, адресованим чітко окресленому колу суб`єктів, які мають особливий статус, у конкретному випадку - статус суддів, а відтак вирішальними у питанні прийняття рішення про зарахування стажу. Вказує, що у спільному листі "Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді" від 05.11.2018, адресованому апеляційним та місцевим судам зроблено висновок, що судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом Української РСР від 05.06.1981 року №2022-Х на день їх призначення, стаж рахується з дня обрання на посаду судді.  Вважає, що стаж роботи позивача на посаді судді  становить 19 років 5 місяців 4 днів, а розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 50% суддівські винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року по справі №440/6584/21 таким, що підлягає скасуванню в частині задоволених вимог. 
          Позивачем засобами поштового зв`язку на адресу Другого апеляційного адміністративного суду було направлено заяву, в якій останній прохав розглянути справу №440/6584/21 за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в порядку письмового провадження.
Представником відповідача на електронну пошту Другого апеляційного адміністративного суду було направлено листа разом клопотанням, який містив кваліфікований електронний підпис, в якому було зазначено про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не заперечує щодо розгляду справи у порядку письмового провадження.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності подання клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
З урахуванням наведеної вище норми КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно суд апеляційної інстанції переглядає дану справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача. 
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги оскаржуване рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.   
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач ОСОБА_1 є суддею у відставці Крюківського районного суду м. Кременчука, що підтверджується посвідченням судді у відставці №00107, виданим головою Верховної Ради України.
З 01.01.2020 відповідачем здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.01.2020 №02/244/2020, у якій зазначено, що станом на 01.01.2020 суддівська винагорода ОСОБА_1 , яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 47295 грн.
У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до відповідача із заявою від 04.06.2020 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку від 10.04.2020 №02/1207/2020, видану територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Вказана довідка видана ОСОБА_1 відповідно до Додатку 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, на підставі рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020, про те, що станом на 18.02.2020 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 104049,00 грн., у тому числі: 1. Посадовий оклад - 69366,00 грн.; 2. Доплата за вислугу років (50%) - 34683,00 грн.; 3. Доплата за перебування на адміністративній посаді в суді - 00,00 грн.; 4. Доплата за науковий ступінь - 00,00 грн.; 5. Доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 00,00 грн.; 6. Щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону № 1402-VIII - 00,00 грн.
05.06.2020 відділом з питань перерахунків пенсій №9 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення №52 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, оскільки після 18 лютого 2020 року не змінювалися розміри суддівської винагороди, підстави для здійснення нового перерахунку щомісячного довічного грошового утримання згідно наданої довідки від 10.04.2020 №02/1207/2020-вих на даний час відсутні.
Позивач не погодився з рішенням відділу з питань перерахунків пенсій №9 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №52 від 05 червня 2020 року про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі заяви №581/145 від 04.06.2020 та довідки про розмір суддівської винагороди від 10 квітня 2020 року №02/1207/2020-вих, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 у справі №440/4373/20, яке набрало законної сили 05.11.2020, адміністративний позов ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано рішення відділу з питань перерахунків пенсій №9 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №52 від 05 червня 2020 року про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання гр. ОСОБА_1 на підставі заяви №581/145 від 04 червня 2020 року та довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області про розмір суддівської винагороди від 10 квітня 2020 року №02/1207/2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 10 квітня 2020 року №02/1207/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.
На виконання судового рішення у справі №440/4373/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області про розмір суддівської винагороди від 10 квітня 2020 року №02/1207/2020 з 19 лютого 2020 року в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Позивач подав до Головного  управління Пенсійного фонду України в Полтавській області заяву про перерахунок та виплату   довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020, виходячи з 86% від зазначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 10 квітня 2020 року №02/1207/2020 суддівської винагороди.
09.06.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомлено позивача про відмову в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% від суддівської винагороди на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 10 квітня 2020 року №02/1207/2020, з посиланням на те, що чинним законодавством не передбачено здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86%.
Позивач, вважаючи  протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання із 86% до 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, звернувся до суду першої інстанції із даним позовом. 
Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції, зокрема виходив з того, що до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім стажу 19 років 05 місяців 3 дні, який відповідач врахував при обрахунку грошового утримання судді у відставці,   слід також врахувати календарний період проходження строкової військової служби, половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті,  відтак, стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає 23 роки 04 місяці 28 днів, що дає право на перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 10 квітня 2020 року №02/1207/2020 в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
          Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02 червня 2016 року визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
          Відповідно до частин 1, 2 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02 червня 2016 року (далі по тексту - Закон України №1402-VIII ) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
          Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
          Частинами 3, 4 статті 142 Закону України №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
          Так, до  18 лютого 2020 року в Законі Україні "Про судоустрій і статус суддів" діяла норма пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень, відповідно до якої право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
          Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень визнаний неконституційним.
          Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
          Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
          Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
          Таким чином, з 19 лютого 2020 року в законодавстві відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII.
Отже, з огляду на наведене вище, на позивача розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, які передбачені ст.142 Закону №1402-VIII.
Надаючи правову оцінку правильності розрахунку пенсійним органом стажу судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 10 квітня 2020 року №02/1207/2020 з 19 лютого 2020 року та відповідним висновкам суду першої інстанції,  колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з ч.3 ст.142 Закону України №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
         Відповідно до частини 1 статті 137 Закону України №1402-VIII від 02 червня 2016 року "Про судоустрій і статус суддів" до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
         Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 12 липня 2018 року №2509-VIII статтю 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Закон не зазначає, що ця робота має обов`язково передувати призначенню на посаді судді.
         При цьому абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1402-VIII  визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
         Пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в редакції чинній до 28 березня 2015 року) визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
          До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів".
          Відповідно до ч.1 ст.2 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки від 05.06.1981 №2023-X "Про вибори районних (міських) народних судів Української РСР" (який був чинним на час обрання позивача на посаду судді) було визначено, що народним суддею і народним засідателем районного (міського) народного суду може бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років.
          Отже, на час обрання позивача на посаду судді законом не вимагався мінімальний стаж роботи в галузі права для набуття права для обрання на посаду судді на дату такого обрання (призначення).
         Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
        Крім того, відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
          Законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.
          Зазначене також підтверджується положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".
    Наведені вище висновки щодо застосування норм права висловлені також у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 по справі № 235/7316/16-а.
          Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач з 09.11.1975 по 02.12.1977 проходив строкову військову службу (а.с.29), а з 01.09.1980 по 01.07.1984 навчався за денною формою у Харківському юридичному інституті (а.с.31). 
          Крім того, згідно наявного в матеріалах справи розрахунку стажу роботи судді, голови у відставці, який дає право на отримання довічного грошового утримання період роботи позивача, який дає право на встановлення довічного грошового утримання (ст.43 Закону України "Про статус суддів, Указ Президента України від 10.07.1995р №584): служба в радянській армії 09.11.1975 - 02.12.1977; навчання в юридичному інституті (50%) 01.09.1980 - 01.07.1984; суддя, голова Крюківського  районного суду м. Кременчука Полтавської області 19.08.1985 - 21.01.2005. Усього стаж роботи станом на 21.01.2005 становить 23 роки 4 місяці 28 днів (а.с.12).
          Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім  стажу 19 років 05 місяців 3 дні, який пенсійний орган  врахував при обрахунку грошового утримання судді у відставці, слід також врахувати календарний період проходження строкової військової служби (з 09.11.1975 по 02.12.1977), половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті (01.09.1980 по 01.07.1984). 
          Щодо доводів апеляційної скарги про те, що з огляду на те, що  законодавством, що діяло на час обрання позивача на посаду судді не передбачалось мінімального стажу роботи в галузі права для набуття права для обрання на посаду судді, тому, у даному випадку, відсутні підстави для зарахування додаткового стажу ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, зазначаючи про те, що питання обчислення суддівського стажу Законом Української РСР від 05.06.1981 року №2022-Х "Про судоустрій Української РСР" не регулювалося, оскільки трудовий стаж на той час визначався загальними нормами трудового законодавства, а тому оскільки під час проходження строкової військової служби та навчання позивач фактично не виконував обов`язків судді, то правові підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження служби та навчання відсутні, то колегія суддів відхиляє наведені доводи скарги, як необґрунтовані, оскільки виходячи з вищенаведених норм законодавства на момент роботи позивача на посаді судді (голови районного суду) діяли відповідні норми, якими передбачалося зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах  та  періоду  проходження  строкової  військової служби. При цьому з огляду наведені вище висновки, те, що позивач під час проходження строкової військової служби та навчання у вищому юридичному навчальному закладі не виконував обов`язків судді, жодним чином не спростовує право останнього на зарахування такого стажу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці. 
          Стосовно посилання в апеляційній скарзі на лист "Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді" від 05.11.2018, адресований  апеляційним та місцевим судам, то колегія суддів зазначає, що вказаний лист стосується стажу, що дає право на одержання доплати до посадового окладу за вислугу років. Також, вказаний лист має рекомендаційний характер щодо зарахування (перерахунку) стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання доплати до посадового окладу за вислугу років та не є нормативно - правовим актом в розумінні чинного законодавства України, який є обов`язковим для застосування у межах спірних правовідносин. 
          Крім того, колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів даної справи при виході  у відставку та призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді стаж роботи останнього був врахований як 23 повних роки. Діюче законодавство не передбачає підстав для перерахунку та зменшення цього стажу на які вже набув право позивач. 
          Відтак, з огляду на наведене вище, стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає 23 роки 04 місяці 28 днів, що дає право на перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 10 квітня 2020 року №02/1207/2020 в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 відсотків за 20 років + (2%х3 роки, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді).
          Відповідно доводи апеляційної скарги про те, що розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача становить 50% суддівські винагороди судді, який працює на відповідній посаді є такими, що суперечать наведеним вище висновкам. 
          Таким чином, відповідачем було протиправно здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 19 лютого 2020 року в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, порушивши приписи ч.3 ст.142 Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIII від 02 червня 2016 року.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення з 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 19 лютого 2020 року здійснити ОСОБА_1  перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 10 квітня 2020 року №02/1207/2020 в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
            Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Правові підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст.139 КАС України у даній справі відсутні.
Враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 по справі                     №440/6584/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    Н.С. Бартош