КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 753/12443/21                                                                Головуючий у І інстанції Лужецька О.Р.
Провадження №22-ц/824/7460/2022                                            Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
07 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О., 
суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,
за участі секретаря Тимошевської С.І.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві про зобов`язання вчинити дії, -
 
УСТАНОВИВ:
 
у червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м. Києві про перерахунок та стягнення щомісячних виплат.
Позовна заява мотивована тим, що, працюючи у відкритому акціонерному товаристві трест «Київміськбуд-6» (далі - ВАТ трест «Київміськбуд-6»), правонаступником якого є ПАТ «Трест Київміськбуд-6», 01 березня 1984 року він отримав виробничу травму, унаслідок якої втратив 100 % працездатності, отримавши інвалідність І групи безстроково, зазнавши параліч обох ніг та втрату контролю над функціями тазових органів. Відповідно до довідок медико-соціальної експертної комісії від 28 липня 1988 року та 31 липня 2011 року він потребує додаткових послуг, зокрема, постільної та натільної білизни, а також додаткового харчування.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2003 року його позов до ВАТ трест «Київміськбуд-6» задоволено частково. Стягнуто з ВАТ трест «Київміськбуд-6» вартість кімнатної крісло-коляски модель М-201у розмірі 1 200 грн.; вартість дорожньої крісло-коляски модель 215 у розмірі 7 200 грн.; компенсацію вартості санаторно-курортних путівок за 1999-2000 роки у розмірі 4 260 грн.; 14 990 грн. на придбання транспортного засобу автомобіля «Таврія» з ручним керуванням; щомісячні виплати по компенсації за постільну білизну в сумі 42 грн. 31 коп.; 26 грн. 60 коп. на звичайний догляд; 118 грн. на сторонній догляд; 8 грн. 90 коп. на побутову допомогу; доповнення на додаткове харчування у розмірі 22 грн. 80 коп.; витрати на бензин, ремонт, технічне обслуговування автомобіля у розмірі 89 грн. 29 коп.
Зазначав, що витрати на один місяць на натільну та постільну білизну зросли і згідно з медичним висновком лікарсько-консультативної комісії від 31 липня 2001 року № 257 станом на 29 квітня 2015 року складали 381 грн. 43 коп., а доповнення до додаткового харчування згідно з медичним висновком лікарсько-консультативної комісії від 21 червня 2005 року № 1878 станом на 30 квітня 2015 року складало 99 грн.06 коп.
Ураховуючи викладене, позивач просив суд зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м. Києві здійснити йому перерахунок щомісячних виплат на постільну білизну та доповнення до додаткового харчування з урахуванням змінених цін з 30 квітня 2015 року та стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м. Києві, починаючи з 30.04.2015 року щомісячно виплати з компенсації на постільну білизну в сумі 381,43 грн./міс.; доповнення до додаткового харчування 1728,00 грн./міс.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги.
В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначив, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції проігнорував правові висновки, наведені у постанові ВП ВС від 05.05.2020 року по справі №761/21898/16-ц, про те, що відмова позивача від соціальних виплат та закриття ним банківського рахунка не могли бути підставою для припинення виплати позивачу присуджених страхових виплат. 
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 11.07.2022 року, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м. Києві заперечує проти задоволення скарги, посилаючись на безпідставність її доводів. Зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено ключові для вирішення спору обставини, зокрема те, що ОСОБА_1 закрив особові рахунки та відмовився отримувати кошти, попередивши про це Управління виконавчої дирекції Фонду  соціального страхування у м. Києві листом від 13.12.2004 року, зазначивши, що він відмовляється отримувати будь-які кошти та мати будь-які стосунки з Фондом. 
В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що у відповідності до положень частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Вислухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції установлено, що, працюючи у ВАТ трест «Київміськбуд-6», ОСОБА_1 1 березня 1984 року отримав виробничу травму, унаслідок якої став інвалідом І групи безстроково, з постійним стороннім доглядом, паралічем обох ніг, 100 % втратою професійної працездатності, втратою контролю над функціями тазових органів.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2003 року позов ОСОБА_1 до ВАТ трест «Київміськбуд-6» задоволено частково. Стягнуто з ВАТ трест «Київміськбуд-6» вартість кімнатної крісло-коляски модель М-201у розмірі 1 200 грн.; вартість дорожньої крісло-коляски,  модель 215, у розмірі 7 200 грн.; компенсацію вартості санаторно-курортних путівок за 1999-2000 роки у розмірі 4 260 грн.; 14 990 грн. на придбання транспортного засобу автомобіля «Таврія» з ручним керуванням; щомісячні виплати по компенсації за постільну білизну в сумі 42 грн. 31 коп.; 26 грн. 60 коп. на звичайний догляд; 118 грн. на сторонній догляд; 8 грн. 90 коп. на побутову допомогу; доповнення на додаткове харчування у розмірі 22 грн. 80 коп.; витрати на бензин, ремонт, технічне обслуговування автомобіля у розмірі 89 грн. 29 коп. 
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції від 22 лютого 2001 року) особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов`язаних з виконанням ними трудових обов`язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.
Особам, які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку (пункт 2 статті 7 Прикінцевих положень Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин).
Судом встановлено, що згідно з актом від 09 червня 2004 року № 10/148 ВАТ трест «Київміськбуд-6» передало, а управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві отримало особову справу потерпілого на виробництві №10/184-476 - ОСОБА_1 .  
Отже, в управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві виник обов`язок по сплаті позивачу страхових виплат та наданню соціальних послуг.
Постановою управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві від 10 червня 2004 року № 10/476 ОСОБА_1 продовжено виплату щомісячних страхових виплат із надання медично-соціальної допомоги.
Управлінням виконавчої дирекції Фонду у м. Києві проводилися страхові виплати ОСОБА_1 у повному обсязі з червня по листопад 2004 року включно.
Проте 30 листопада 2004 року Московським відділенням публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» № 5398/442 повернуті нараховані ОСОБА_1 за жовтень та листопад 2004 року кошти з припискою «повернуто в зв`язку з закриттям особового рахунку».
ОСОБА_1 закрив особові рахунки та відмовився отримувати кошти, попередивши про це управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві листом від 13 грудня 2004 року, зазначивши, що він відмовляється отримувати будь-які кошти та мати будь-які стосунки з Фондом.
Постановою управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві від 10 грудня 2004 року № 09/592-Зм ОСОБА_1 припинено виплату медичної та соціальної допомоги з 01 грудня 2004 року у зв`язку з його відмовою отримувати кошти від Фонду та закриття особового рахунку в банку.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» позивач має право на перерахунок і виплату щомісячних виплат на постільну білизну та доповнення до додаткового харчування. Проте, ОСОБА_1 відмовився від виплати йому страхових сум не лише закриттям особового рахунку, а й вказавши про це у заяві від 13 грудня 2004 року, в якій висловив своє небажання мати будь-які відносини з Фондом, у подальшому не звертався із заявами про поновлення таких виплат до відповідача, в той час, як страхове відшкодування здійснюється лише за заявою потерпілого. Відтак, підстав для перерахунку страхових виплат, які не здійснюються, немає.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про охорону праці», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд соціального страхування зобов`язаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом.
За змістом частини першої статті 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з частиною сьомою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до переліку страхових виплат визначено зокрема і страхові витрати на медичну та соціальну допомогу.
Статтею 37 вказаного Закону передбачено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат провадиться в разі: 1) зміни ступеня втрати професійної працездатності; 2) зміни складу сім`ї померлого. Перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. Таке перерахування провадиться з 01 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.
Згідно із частиною третьою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками медико-соціальної експертної комісії та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я застрахованого.
У частині восьмій статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (стаття 40 у редакції Закону від 22 лютого 2001 року) закріплено, що страхові виплати за поточний місяць провадяться протягом місяця з дня настання страхового випадку. Доставка і переказ сум що виплачуються потерпілим, провадяться за рахунок Фонду. За бажанням одержувачів ці суми можуть перераховуватися на їх особові рахунки в банку.
Згідно з частиною третьою статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд несе відповідальність згідно із законом за шкоду, заподіяну з його вини застрахованим особам внаслідок несвоєчасної або неповної виплати матеріального забезпечення, страхових виплат, ненадання або несвоєчасне надання соціальних послуг, передбачених цим Законом.
У пунктах 5 та 6 частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (стаття 38 у редакції Закону від 22 лютого 2001 року) передбачено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.
Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що позивач має право на отримання і перерахунок щомісячних виплат на постільну білизну та доповнення до додаткового харчування, проте добровільно відмовився від отримання страхових виплат у 2004 році та у подальшому не звертався із заявами про поновлення таких виплат до відповідача, соціальні виплати позивачу припинені за його заявою, дійшов правильного висновку про відмову у позові, оскільки здійснення перерахунку страхових виплат, які не здійснюються, є неможливим.
Доводи апеляційної скарги про те, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м. Києві неправомірно не виплачує йому страхові виплати не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки позивач не заявляв таких позовних вимог при розгляді цієї справи, а заявив вимоги про здійснення перерахунку таких виплат, від яких він відмовився.
Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо неправомірного незастосування судом висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 року по справі №761/21898/16-ц, про те, що відмова позивача від соціальних виплат та закриття ним банківського рахунка не могли бути підставою для припинення виплати позивачу присуджених страхових виплат. 
Так, у зазначеній вище постанові Верховний Суд звертає увагу, що «на відміну від справи № 755/9304/15-ц, у справі № 761/21898/16-ц апеляційний суд не встановив обставин, які могли би підтверджувати наявність у відповідача підстав для припинення виплати позивачу раніше присуджених страхових виплат. Крім того, у доповненнях до касаційної скарги, надісланих на адресу суду 20 жовтня 2017 року, на підтвердження наведених у ній доводів відповідач вказав про те, що згідно з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 липня 2017 року у справі № 755/23428/13-ц цей суд скасував ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2013 року й Апеляційного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року про заміну боржника у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого 12 грудня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 2-113/2003 про стягнення зВАТ «Трест Київміськбуд-6» на користь позивача вартості кімнатного крісла-коляски мод. М-201 у сумі 1 200 грн, дорожнього крісла-коляски мод. 215 у сумі 7 200 грн, компенсації вартості санаторно-курортних путівок за 1999-2000 роки, що складає 4 260 грн, і вартості автомобіля «Таврія» з ручним керуванням у сумі 14 990 грн, щомісячних виплат компенсації вартості постільної білизни у сумі 42,10 грн, звичайного догляду у сумі 26,60 грн, стороннього догляду у сумі 118 грн, побутової допомоги у сумі 8,90 грн, доповнення до додаткового харчування у сумі 22,80 грн, витрат на бензин, ремонт, технічне обслуговування автомобіля у сумі 89,29 грн. Натомість у справі № 761/21898/16-ц боржником у виконавчому провадженні з виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2003 року у цивільній справі № 2-3306/17 2003 залишається саме відповідач».
Так, у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року по справі № 755/9304/15-ц, суд касаційної інстанції залишив без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 , залишивши без змін рішення апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2017 року, яким було встановлено, що позивач має право на отримання і перерахунок щомісячних виплат на постільну білизну та доповнення до додаткового харчування, проте добровільно відмовився від отримання страхових виплат у 2004 році та у подальшому не звертався із заявами про поновлення таких виплат до відповідача, соціальні виплати позивачу припинені за його заявою, дійшов правильного висновку про відмову у позові, оскільки здійснення перерахунку страхових виплат, які не здійснюються, є неможливим.
Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, є аналогічними до справи № 755/9304/15-ц, в якій судом касаційної інстанції зроблено висновок про безпідставність вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фондусоціального страхування у м. Києві, яке діє на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», здійснити перерахунок виплат, на відміну від справи № 761/21898/16-ц, в якій Управління є боржником у виконавчому провадженні та зобов`язане здійснювати виплати позивачу на виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2003 року у цивільній справі № 2-3306/17 2003.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 268 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлений 08 вересня 2022 року.

 
Суддя-доповідач                                                Таргоній Д.О.
  
  Судді:                                                               Голуб С.А.
 
                                                                           Писана Т.О.