Справа № 450/446/16-ц                        Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І. 
Провадження № 22-ц/811/1571/22                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 листопада 2022 року м.Львів

Справа № 450/446/16
   Провадження № 22ц/811/1571/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого -   Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.
з участю:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянув справу за апеляційною скаргою представника позивачів - ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області, ухвалене в м. Пустомити 19 травня 2022 року у складі судді Мельничук І.І., у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,-         
встановив:
       24 лютого 2016 року позивачі звернулися до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що 12 липня 2015 року автомобіль «Subaru Legacy», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди. Постановою слідчого від 20 серпня 2015 року закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Зазначають, що ОСОБА_9 проживала разом із своєю сім`єю: чоловіком ОСОБА_5 та дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вказують, що смерть ОСОБА_10 вплинула на життя всіх членів сім`ї, - чоловіка, на утриманні якого залишилось троє малолітніх дітей. Стверджують, що постановою слідчого від 20 серпня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015140000000 від 13 липня 2015 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Посилаються на те, що внаслідок трагічної загибелі дружини та матері позивачів їм завдана моральна (немайнова) шкода, яка полягає у стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з втратою дружини (матері), близької людини, що призвело до порушення їх нормальних життєвих зв`язків, постійного пригніченого стану, постійного відчуття тривоги, порушення сну, депресивного стану. Просять позов задовольнити.
       Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
       Рішення суду оскаржила представник позивачів ОСОБА_1 . Вважає необґрунтованим висновок районного суду, що в діях відповідача відсутній причинний зв`язок із заподіянням шкоди, а тому слід було звертатися з вимогами до страховика. До такого висновку суд дійшов з порушенням вимог матеріального та процесуального права щодо об`єктивності, справедливості та неупередженості розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Посилається на ст. 1187 ЦК України, якою передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі. Звертає увагу, що страховиком відповідача було виплачено страхове відшкодування позивачам в межах встановленого законом ліміту. Однак, сума страхового відшкодування не покрила в повному обсязі розміру заподіяної позивачам моральної шкоди. Просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. 
       Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.
       Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. 
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
       Встановлено, що 12 липня 2015 року на автодорозі Мукачево - Івано-Франківськ - Рогатин - Львів приблизно о 22 годині 10 хвилин поблизу села Старе Село Пустомитівського району Львівської області автомобіль «Subaru Legacy», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 . Внаслідок вказаної пригоди пішохід ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_5 є чоловіком загиблої ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_2 від 21 листопада 1990 року. ОСОБА_9 була матір`ю позивачів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження Серії НОМЕР_3 , Серії НОМЕР_4 , Серії НОМЕР_5 , Серії НОМЕР_6 , Серії НОМЕР_7 .
На час ДТП відповідальність водія автомобіля «Subaru Legacy» була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7086615 від 27 листопада 2014 року.
Встановлено, що страховою компанією позивачам сплачено 100 000грн. страхового відшкодування, з яких 14 616 грн. - моральна шкода. 
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до постанови Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 цього Кодексу моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. 
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.
Відповідно до ст. 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.
Згідно висновку експерта №539/2015 від 13 липня 2015 року, наявного в матеріалах кримінального провадження №12015140000000305, при судово-токсикологічному дослідженні аналізів ОСОБА_9 виявлений етиловий алкоголь: в крові - 2,51 проміле, в сечі - 3,67 проміле. Вказана концентрація етилового спирту в крові трупа може відповідати сильному алкогольному сп`янінню живої особи.
Відповідно до постанов Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц; від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц; від 2 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц; від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди.
Згідно висновку експерта за результатами проведення комісійної інженерно-транспортної експертизи по матеріалах цивільної справи №450/446/16-ц, проведеної Львівським НДІСЕ, за №1837 від 19 січня 2022 року, у заданій дорожній ситуації пішохід ОСОБА_9 повинна була, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 4.4., 4.8 та 4.14 (підпункт «г») ПДР України, у відповідності до яких вказаний пішохід, рухаючись в темну пору доби повинна була виділити себе та переходити проїзну частину в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, впевнившись у відсутності небезпеки, та не зупиняючись на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху. При заданих вихідних даних: пішохід ОСОБА_9 намагалась перейти проїзну частину дороги зліва на право та зупинилась на проїзній частині, а в момент наближення транспортного засобу до неї відновила рух на смугу руху автомобіля «Subaru Legacy», то в діях ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 4.8 та 4.14 (підпункт «г») ПДР України; водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9 , шляхом своєчасного застосування екстренного гальмування, то немає підстав стверджувати, що дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 1.10 (в частині «небезпека для руху») та 12.3. ПДР України. При заданих вихідних даних причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, є невідповідність дій пішохода ОСОБА_9 . Правилам дорожнього руху України, які перебувають в причинному зв`язку із настанням даної ДТП, оскільки пішохід вийшла на смугу руху автомобіля «Subaru Legacy», на такій віддалі до останнього, яка була недостатньою для уникнення наїзду.
Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність вини та причинного зв`язку у діях відповідача та заподіянням шкоди.
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
У пункті 1.3 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.
Згідно із ст. 6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.
Пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Пунктом 27.3 статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами г і ґ пункту 41.1 та підпунктом в пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Згідно із постановою Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в позові, оскільки вимоги заявлені до завдавача шкоди, в діях якого відсутній причинний зв`язок з заподіянням шкоди, а не до страховика.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Встановлено, що позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є дітьми ОСОБА_9 , а ОСОБА_5 - її чоловіком. Згідно довідки № 1392 від 3 вересня 2015 року вказані особи проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_8 від 15 липня 2015 року ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
З матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 286 КК України, внесеного до ЄРДР за № 12015140000000305 від 13 липня 2015 року вбачається, що причиною настання смерті ОСОБА_9 є відкрита тупа черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток основи черепа, з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, що призвело до порушення мозкового кровообігу, з гострою емфіземою та вогнищевим набряком легень. Вказана травма виникла внаслідок наїзду автомобіля «Subaru Legacy», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
Постановою слідчого СУ ГУ НП у Львівській області Вольського О.М. від 30 травня 2017 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
На підставі встановленого апеляційний суд прийшов до висновку, що позивачі зазнали моральної шкоди внаслідок смерті ОСОБА_9 , грошовий еквівалент якої підлягає визначенню з врахуванням душевних страждань позивачів, порушення її звичайного життєвого ритму, що вплинули на їх (позивачів) психо - емоційний стан, та вимагають додаткових зусиль для організації свого життя і побуту. 
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ст.1187 ЦК України).
Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно із постановою Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
З постанови слідчого СУ ГУ НП у Львівській області Вольського О.М. від 30 травня 2017 року про закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 286 КК України, внесено до ЄРДР за № 12015140000000305 від 13 липня 2015 року вбачається, що згідно висновку судової медико-криміналістичної експертизи № 24/2016-мк від 10 лютого 2016 року встановлено, що беручи до уваги локалізацію та морфологічні особливості пошкоджень на одязі та взутті можна вважати, що ОСОБА_9 в момент первинного контакту з транспортним засобом могла перебувати у вертикальному чи близькому до нього положенні оберненою лівою частиною тіла. Слідів переїзду та волочіння на одязі виявлено не було.
Згідно висновку комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи № 58/391 від 9 березня 2016 року встановлено, що в первинний момент наїзду автомобіля «Subaru Legacy» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_9 в контакт між собою увійшла ліва передня частина автомобіля та ліва бічна поверхня тіла пішохода і при цьому пішохід знаходився у вертикальному або близькому до цього положенні і своєю лівою бічною поверхнею тіла була обернена до лівої передньої частини автомобіля, що рухався. Після первинного контакту тіло пішохода закинуте на капот автомобіля та переднє вітрове скло, з подальшим скиданням тіла на дорожнє покриття через лівий борт автомобіля. Виявлені на тілі ОСОБА_9 ушкодження є характерними для їх заподіяння під час ДТП.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 389 від 26 травня 2016 року безпосередньо перед наїздом швидкість руху автомобіля «Subaru Legacy», під керуванням ОСОБА_2 могла складати величину не менше 44 км/год.
Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 4148 від 13 жовтня 2016 року місце наїзду автомобіля «Subaru Legacy» під керуванням ОСОБА_2 , на ОСОБА_9 розташоване на ділянці, що передує розташуванню ділянки осипу скла та пластмаси, при напрямку руху до м. Львова.
Згідно висновку комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 1828/1829 від 26 травня 2017 року при умові, що слід колеса довжиною 5,1 м зафіксований на схемі до протоколу огляду місця пригоди, відповідає переміщенню правого переднього колеса автомобіля «Subaru Legacy» державний реєстраційний номер НОМЕР_9 місце наїзду цього автомобіля на ОСОБА_9 знаходиться на правій смузі руху, виходячи з напрямку в сторону м. Львів, в районі, який дещо передує розміщенню початку осипу осколків скла та уламків пластмаси. 
З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що ДТП в якому загинула ОСОБА_9 сталося не з вини відповідача. Однак, ДТП частково відбулося внаслідок необережних дій ОСОБА_9 , яка перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння. Згідно висновку судово-токсикологічної експертизи №2199/2015-т від 20 липня 2015 року встановлено, що в ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в кількості: в крові - 2,51 проміле, в сечі - 3,67 проміле. 
Встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , неповнолітні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зазнали втратити найближчої людини - матері, а ОСОБА_5 - дружини. Ця втрата є непоправимою та не може бути достатньо виражена та відшкодована в грошовому еквіваленті. У позивачів втратився звичайний ритм життя, який не може бути відновленим. Зазначене стверджує, що позивачам заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню. 
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
При визначенні розміру заподіяної позивачам моральної шкоди суд враховує наступне.
Встановлено, що страховик провів виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за полісом страхування. В тому числі відшкодовано моральну шкоду в розмірі 14 616 грн.
Враховуючи моральні страждання і втрати дітей загиблої ОСОБА_9 , з дотриманням засад виваженості, розумності та доцільності, суми сплаченого страхового відшкодування як моральної шкоди, поведінку потерпілої, апеляційний суд вважає, що втрати немайнового характеру повністю не покриті страховим відшкодуванням і з відповідача належить стягнути по 50 000 грн. моральної шкоди в користь кожного із цих відповідачів (дітей загиблої).
Щодо визначення розміру моральної шкоди, заподіяної чоловікові загиблої - ОСОБА_5 , колегія суддів виходить з такого.
Встановлено, що ОСОБА_5 безвідповідально залишив свою дружину у вечірній час в стані сильного алкогольного сп`яніння в полі. По дорозі додому їй необхідно було переходити насичену рухом автомагістраль. 
Зокрема, з протоколу допиту потерпілого ОСОБА_5 вбачається, що 12 липня 2015 року біля 21 години 30 хвилин він повертався із дружиною та дітьми від родичів з с.Давидів до місця свого проживання у с.Шоломинь після святкування. Оскільки дружина йшла дуже повільно, він її залишив в полі і з дітьми повернувся додому. Дружина не повернулася. На наступний день пішов на роботу. Про її смерть він дізнався лише 15 липня 2015 року.
З урахуванням встановленого, суд прийшов до висновку, що сплачена страховиком моральна шкода ОСОБА_5 є достатньою і його вимога до відповідача є безпідставною.
У зв`язку з наведеним, оскаржуване рішення належить скасувати та постановити нове рішення про часткове задоволення позову відповідно до ст. 376 ЦПК України.
Керуючись: ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивачів - ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_10 ) в користь ОСОБА_3 ( с. ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_11 ) 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_10 ) в користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_12 ) 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_10 ) в користь ОСОБА_6 (с. ( АДРЕСА_3 ) 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_10 ) в користь ОСОБА_7 (с. ( АДРЕСА_3 ) 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_10 ) в користь ОСОБА_8 ( АДРЕСА_3 ) 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні вимог ОСОБА_5 про стягнення в його користь з  ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 300 000 грн. відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2022 року.

Головуючий
Судді