Справа № 463/1826/17                         Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В. 
Провадження № 22-ц/811/4129/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Колич Х.Б.
за участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вест» про визнання кредитних договорів недійсними,
ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №500993896 від 25.07.2016 в розмірі 25 323,75 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного договору №500993896 від 25.07.2016 відповідач отримав кредит у розмірі 22 220,17 грн строком від 25.07.2016 до 26.07.2018. Відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього – Графіком погашення кредиту. Банк виконав свої обов`язки за кредитним договором у повному обсязі. В той час як відповідач взятих на себе зобов`язань за договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 13.03.2017 становить 23 689,03 грн та складається з заборгованості за кредитом – 21 141,06 грн., заборгованості за відсотками – 1347,97 грн., штрафу – 1200,00 грн. 
ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до відповідачів, в якому просив: визнати п.2.8 щодо комісійної винагороди банку за обслуговування кредитного договору №500524005 укладеного 30.10.2014 між ОСОБА_1  та ПАТ «Альфа-Банк» недійсним; визнати п.2.8 пункт договору щодо комісійної винагороди за обслуговування кредитного договору №500993896 укладеного 25.07.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» недійсним; зобов`язати ПАТ «Альфа-Банк», ТзОВ «Фінансова компанія «Веста», ТзОВ «Вердикт Капітал» здійснити відповідний перерахунок та стягнути на користь ОСОБА_1 безпідставно (зайво) сплачені кошти на підставі п.2.8 Кредитного, договору №500524005 від 30.10.2014 п.3.1 Кредитного договору №500978365 від 26.05.2015 в погашення зобов`язання за кредитним договором №500993896 від 25.07.2016; визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги №29-01/19/1 від 29.01.2019 укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Веста» та ТзОВ «Вердикт Капітал» в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором №500993896 від 25.07.2016, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.10.2014 між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 18 848,19 грн строком від 30.10.2014 до 31.10.2017. Банк виконав свої обов`язки за кредитним договором №500524005 від 30.10.2014, у відповідності до якого позивач отримав від відповідача грошові кошти в сумі 18 848,19 грн терміном до 31.10.2017, зі сплатою 0,01 відсотків на рік, та комісією за інші послуги банку в розмірі 752,00 грн. від виданого кредиту щомісячно. Які саме інші послуги банку ніхто не пояснив. Відповідач при видачі кредиту не має права порушувати принципи кредитування, у відповідності до ст. 4 Закону "Про банки й банківську діяльність". Окрім цього, Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно з яким за положеннями ч.5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з момент укладення договору.
Відповідно до частини 1 ст. 215 Цивільного кодексу Украйні підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Кредитний договір №500993896 від 25.07.2016 укладався з метою погашення боргу за кредитним договором №500978365 від 25.05.2015, тобто істотна умова договору ціна (сума кредиту) визначалась із первинної суми боргу, що виник з кредитного договору №500524005 від 30.10.2014. 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2021 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №500993896 від 25.07.2016 в розмірі 25 323,75 грн – відмовлено за безпідставністю.
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вест» - задоволено частково.
Визнано п.2.8 пункт договору щодо комісійної винагороди за обслуговування кредитного договору №500993896 укладеного 25.07.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» недійсним.
Зобов`язано ТзОВ «Вердикт Капітал» здійснити відповідний перерахунок безпідставно (зайво) сплачених коштів на підставі п.3.1 Кредитного договору №500978365 від 26.05.2015, зарахувавши їх в рахунок погашення зобов`язання за кредитним договором №500993896 від 25.07.2016.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вест» про визнання п.2.8 комісійна винагорода банку за обслуговування кредитного договору №500524005 укладеного 30.10.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» недійсним - відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності.
Зустрічну позовну заяву в частині вимоги визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги №29-01/19/1 від 29.01.2019 укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Веста» та ТзОВ «Вердикт Капітал» в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором №500993896 від 25.07.2016 укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 – залишено без розгляду.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про стягнення заборгованості та в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 , ознайомившись з умовами споживчого кредитування та кредитного договору, мав реальну можливість відмовитися від укладання останнього та на момент його підписання, додаткових вимог щодо спірних умов договору не заявляв, у подальшому виконував його умови та покладені на нього договірні зобов`язання, сплачуючи кредит, що свідчить про свідоме визнання позивачем умов договору, в тому числі його оспорюваних умов. Звертає увагу, що Закон України № 1734-VIII «Про споживче кредитування» не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 просила рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання не з”явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться без їхньої участі.
Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав. 
Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з”ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішенням таким вимогам відповідає.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Як встановлено матеріалами справи, 25.07.2016 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №500993896, згідно з яким відповідачу було надано кредит у розмірі 22 220, 17 грн, строком до 26.07.2018.
Відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту.
Відповідно до п. 5 договору кредит надається для погашення заборгованості за кредитним договором №500978365 від 25.05.2015 шляхом безготівкового перерахування на рахунок Позичальника № НОМЕР_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2015 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №300978365 відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 20 163,51 грн, строком до 26.05.2018.
Даний кредит надавався для погашення заборгованості за кредитним договором №500524005 від 30.10.2014, шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника, що відкритий в ПАТ «Альфа-Банк».
Матеріалами справи встановлено, що 30.10.2014 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №500524005, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 18 848,19 грн. строком до 31.10.2017.
Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції», чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачиться на користь споживача.
Згідно з частиною п`ятою статті 11, частиною першою, другою, п`ятою, сьомою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
У постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746 цс16 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно з яким за положеннями ч.5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Судом встановлено, що пунктом 2.8 кредитного договору №500978365 від 25.05.2015 встановлено комісійну винагороду банку за управління кредитом, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь.
Крім цього, відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит.
Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.
Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. 
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання п.2.8 договору щодо комісійної винагороди за обслуговування кредитного договору №500978365 від 25.05.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» недійсним, та зобов`язати ТзОВ «Вердикт Капітал» здійснити відповідний перерахунок безпідставно сплачених коштів зарахувавши їх в рахунок погашення зобов`язання за кредитним договором №500993896 від 25.07.2016.
У зв`язку з наведеним, позов про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , колегія суддів вважає передчасним.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення 
       Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2021 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

       Повний текст постанови складено: 30.09.2022

Головуючий 
       
Судді