ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2022 року
м. Київ
справа № 139/587/20
провадження № 51-1033км22
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_4,
суддів                                                 ОСОБА_5, ОСОБА_6,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_7,
прокурора                                         ОСОБА_8,
в режимі відеоконференції
захисника                                        ОСОБА_9,
законного представника               ОСОБА_1 ,
засудженого                                      ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Вінницького апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018020000000332, за обвинуваченням
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця  та жителя АДРЕСА_1 ), раніше не судимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вступ
Неповнолітній ОСОБА_2 10 серпня 2020 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно несправним мотоциклом, порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого не впорався із керуванням та допустив виїзд на узбіччя із подальшим наїздом на перешкоду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.
Вироком районного суду, ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позабавленная волі строком на 3 роки без позбавлення права керувати транспортирними засобами  та звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 1 рік. 
Вироком апеляційного суду вирок районного суду в частині призначення покарання скасовано. Ухвалено свій вирок, яким ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортирними засобами та звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 3 роки. 
Прокурор звернувся в суд касаційної інстанції зі скаргою, в якій поставив питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого через м`якість.
Короткий зміст оскаржених судових рішення 
За вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07 травня 2021 року, ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України  звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.  
Вироком Вінницького апеляційного суду від 30 листопада 2021 року вирок районного суду в частині призначеного покарання скасовано. Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортирними засобами. На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.  
 
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
ОСОБА_2 визнано винним у тому, що  він 10 серпня 2020 року приблизно о 01:30, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно несправним мотоциклом «Спартак SP110C-2W», який не був зареєстрований в установленому порядку та експлуатація якого заборонена через несправності гальмівної та ходової частини транспортного засобу, рухаючись з пасажиром без мотошолому автодорогою від с. Попелюхи до с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області, в порушення вимог п. 2.1 «а», «г» і «д», п. 2.9. «а», п. 10.1, п. 12.3, п. 31.4.1 «а». п. 31.4.5 «а» Правил дорожнього руху , в момент виникнення небезпеки для руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого не впорався з керуванням та допустив виїзд на узбіччя із подальшим наїздом на перешкоду у вигляді дерева.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла - ОСОБА_3 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до настання смерті останньої на місці пригоди.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість.
Вважає, що при призначенні покарання засудженому апеляційний суд безпідставно застосував ст. 75 КК України. Наголошує, що відсутні обставини, які б вказували про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства. Стверджує, що судом апеляційної інстанції, всупереч вимогам ч.ч. 1, 3  ст. 104 КК України неповнолітньому засудженому ОСОБА_2 помилково встановлено іспитовий строк тривалістю три роки.
Позиції інших учасників судового провадження
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_2 та його законний представник - ОСОБА_1 просятьзалишити її без задоволення як безпідставну.
У судовому засіданні прокурор підтримав подану касаційну скаргу, а засуджений його захисник та законний представник заперечували проти її задоволення.
 
Межі розгляду  матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновоки суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Мотиви Суду
Щодо доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ОСОБА_2 тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість.
Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 цього Кодексу при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Суд звертає увагу, що процес  призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого рішення в цій частині.
Первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Із системного аналізу закону України про кримінальну відповідальність убачається, що, окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням, при цьому належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши й оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. ст. 75, 104 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.
Статтею 104 КК України передбачено звільнення неповнолітніх від відбування покарання з випробуванням, що застосовується відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.
Відповідно до приписів ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Викладені у касаційній скарзі доводи прокурора про те, що апеляційний суд, приймаючи рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням, не дотрималися вимог кримінального закону, є обґрунтованими.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанцій призначив ОСОБА_2 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком  на 3 роки, із подальшим звільненням його від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 76, 104 КК України з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 1 рік.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок за апеляцією прокурора, задовольнив апеляційну скаргу останнього частково  скасував вирок районного суду в частині призначеного покарання ОСОБА_2 , ухвалив свій вирок, яким призначив  покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком  на 4 роки, із звільненням від його відбування на підставі ст. ст. 75, 76, 104 КК України з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Своє рішення про скасування вироку районного суду в частині призначеного покарання апеляційний суд  обґрунтував тим, що суд першої інстанції призначаючи мінімальне покарання ОСОБА_2 у виді 3 років позбавлення волі та, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст. 75, ст. 76, ст. 104  КК України, не достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його позитивну характеристику, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття і визнання вини, та наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Тому призначене мінімальне покарання у виді позбавлення волі за санкцією статті, на думку апеляційного суду, було не достатнім, як і звільнення засудженого ОСОБА_2 від відбування покарання з іспитовим строком лише на 1 рік .
Колегія суддів, не погоджується із рішенням апеляційного суду в частині звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 104 КК України.  
На думку колегії суддів, апеляційний суд поверхнево оцінив ступінь тяжкості вчиненого злочину, так як  виходив лише з формальних критеріїв, що визначені ст. 12 КК України, однак не взяв до уваги особливостей конкретного кримінального правопорушення, зокрема того, що ОСОБА_2 , усвідомлюючи відсутність у нього водійського посвідчення, що не дає йому права керувати мотоциклом та свідчить про відсутність відповідних навиків керування транспортним засобом, тим більше перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, відверто ігноруючи те, що своїми діями він ставить під загрозу життя та здоров`я інших осіб, проявив надмірну самовпевненість та явно переоцінив свої здібності щодо можливості керувати транспортним засобом за таких обставин, що в сукупності призвело загибелі неповнолітньої дівчини. 
Таким чином, колегія суддів погоджуючись із доводами касаційної скарги прокурора, констатує, що висновок апеляційного суду про можливість застосування щодо ОСОБА_2 положень статей 75 та 104 КК України зроблений судом без урахування особливостей правозастосування наведених норм матеріального права і належним чином не вмотивований, внаслідок чого засудженому призначене покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та конкретним обставинам справи.
За таких підстав, апеляційним судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості призначеного покарання, а тому вирок апеляційного суду не можна визнати законним і справедливим, він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
При новому апеляційному розгляді у разі встановлення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, з урахуванням його тяжкості та даних про особу засудженого, призначене йому покарання із застосуванням ст. ст. 75, 104 КК України слід вважати необґрунтованим та м`яким. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до  ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення і призначає новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність  та невідповідністю  призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ( ч. 1 п. 2, 3 ст. 438 КПК України).
Апеляційним судом при призначенні ОСОБА_2 покарання не правильно застосований закон України про кримінальну відповідальність.
Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість.
Вирок суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 370, 374, 420 КПК України, а тому підлягає скасуванню.
З урахуванням викладеного, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Вінницького апеляційного суду від 30 листопада 2021 року щодо ОСОБА_2 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова є  остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_4                                          ОСОБА_5                                    ОСОБА_6