ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 158/273/20
провадження № 51-3267км20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Рівненського апеляційного суду 
від 09 листопада 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019030100000809, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до трьох місяців арешту,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК.
 
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 травня 2020  року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
Крім того, ОСОБА_7 виправдано за ч. 1 ст. 263 КК у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу залишено попередній  – тримання під вартою, строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту його  фактичного затримання, а саме з 21 грудня 2019 року.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без змін. 
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 20 грудня 2019 року приблизно о 19-й год у АДРЕСА_1 , де повторно, шляхом зняття віконного скла у вікні біля вхідних дверей проник у вищевказаний будинок і, завдавши один удар кулаком в обличчя ОСОБА_8 , котрою був виявлений у будинку, заподіяв їй фізичний біль, після чого заволодів двома мобільними телефонами «Номі» та «Флай» з однією сім-картою, грошовими коштами в сумі 500  грн, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 1200 грн.
Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 17  січня 2020 року приблизно о 08-й год в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання, а саме у кімнаті, де він проживає, в шафі було виявлено та вилучено металеву банку з маркуванням «Порох Мисливський Сокіл», в якій знаходилась суміш, що має здатність вибухового перетворення і є сумішшю вибухових речовин метальної дії промислового виробництва – нітроцелюлозний порох (одноосновний) та димний (чорний) порох, який ОСОБА_7 незаконно придбав всупереч передбаченому законом порядку у невстановленому досудовим розслідуванням місці та осіб і зберігав без відповідного дозволу в кімнаті будинку АДРЕСА_1 .
Суд визнав невинуватим та виправдав ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні цього кримінального правопорушення.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
У касаційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного, на думку прокурора, виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК. Вказує на те, що всупереч вимогам статей 22, 23, 94, 370, 404, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) апеляційний суд не дотримався засад безпосередності дослідження доказів, змагальності кримінального процесу, порушив право сторони обвинувачення на обстоювання правової позиції та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів. Вважає, що апеляційним судом неповно перевірені доводи апеляційної скарги прокурора про формальне врахування місцевим судом при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 186 КК ступеня тяжкості злочину та даних про його особу, обставин, що обтяжують покарання.
 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора, просила скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Захисник ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення касаційної скарги прокурора та просила ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурораОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
У п.1 ч. 1 і ч. 2 ст. 438 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК). 
Відповідно до ст. 370 і ч. 2 ст. 418 КПК ухвала суду апеляційної інстанції повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. 
Як зазначено у ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. 
Згідно з положеннямист. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Отже, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПКза клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Однак цих вимог закону при розгляді даного кримінального провадження судом апеляційної інстанції не дотримано.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на вирок суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказував, що рішення суду про виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК є необґрунтованим. Посилався на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. На думку прокурора, суд у вироку не зазначив, чому відкинув докази, якими підтверджувалось привласнення ОСОБА_7 знайденого пороху та незаконне зберігання його понад 10 років без відповідного дозволу в кімнаті, де проживає останній.
Прокурор просив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК, призначити йому покарання за ч. 3 ст. 186 КК у виді п`яти років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК у виді чотирьох років позбавлення волі, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.
Як убачається із журналу судового засідання від 09 листопада 2021 року та аудіозапису цього судового засідання, в своїй промові прокурор ОСОБА_9 зазначала, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, наявним у кримінальному провадженні. Вважала, що для вирішення питання про винуватість або невинуватість  ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК в апеляційному суді необхідно дослідити протокол обшуку від 17 січня 2020 року, а також допитати обвинуваченого та викликати для допиту свідка ОСОБА_10 (матір обвинуваченого), котра не допитувалась у суді першої інстанції.
З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурор не погоджувався з виправданням  ОСОБА_7 за обвинуваченням, передбаченим ч. 1 ст. 263 КК, вказував на неправильну оцінку місцевим судом доказів та просив скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, з метою забезпечення реалізації стороною обвинувачення права на апеляційне оскарження такого судового рішення відповідно до ч. 6 
ст. 22 КПК апеляційний суд мав створити необхідні для цього умови.
Однак всупереч вимогам ст. 404 КПК апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги прокурора залишив поза увагою заявлене прокурором клопотання про повторне дослідження доказів, жодним чином його не вирішивши, а тому в повному обсязі не перевірив доводи апеляційної скарги прокурора.
На думку колегії суддів, наведені порушення є істотними і такими, що могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_7 в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати зазначене в цій постанові, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК, перевірити всі доводи апеляційної скарги прокурора з урахуванням аналогічних доводів касаційної скарги, зокрема, про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, оцінити докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність – з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.
Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року щодо  ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                                   ОСОБА_3