ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/15214/21  Номер провадження 22-ц/814/2939/22	Головуючий у 1-й інстанції Осадчий О.В.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Московського районного суду м.Харкова від 04 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
треті особи: Московський Відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року адвокат Панасенко П.П., представник ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати виконавчий напис №7561 від 11 липня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 188 220 грн 50 коп. таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу (правову допомогу) в розмірі 13500 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 липня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під № 7561, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 26 серпня 2011 року. 14 грудня 2017 року на підставі вказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 55379886, в рамках якого 07 червня 2018 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, а 29.07.2021 року - постанову про арешт коштів боржника. Разом з цим представник зазначає, що виконавчий напис №7561 від 11.07.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням вимог законодавства України, а саме Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 року, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 р. № 1172. Окрім цього, виконавчий напис вчинено на вимоги, щодо яких минули строки позовної давності.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 04 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під № 7561 від 11 липня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 26 серпня 2011 року в розмірі 188 220 грн 50 коп., таким, що не підлягає виконанню. 
Стягнуто з АТ «КБ ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908 грн 00 коп. та витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 13 500 гривень.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з банку судових витрат по оплаті витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13500 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір стягуваних витрат. 
В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказувало, що суд першої інстанції визначаючи розмір витрат понесених позивачем на правничу допомогу, не врахував що така категорія справ не відноситься до справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним, судова практика за спорами про визнання виконавчого напису таким, що підлягає виконанню є сталою, і саме такий розмір витрат є співмірним та обгрунтованим. 

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2022 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02.02.2022 року відкрито провадження у справі. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14.02.2022 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду справи та призначено справу до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.
Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд. 
Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 01.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05 серпня 2022 року справу прийнято до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М. та призначено до судового розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Панасенко П.П., представник ОСОБА_1 , вказуючи на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Зокрема вказував, що адвокатом виконано значний обсяг роботи з надання правової допомоги, на що витрачено значний час. Вказана справа має важливе значення для позивача, таким чином розмір витрат на правову допомогу є реальним, підтвердженим матеріалами справи та співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та значенням справи для позивача.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог щодо визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню не оскаржується, тому у апеляційного суду відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні підстави для його перегляду у повному обсязі. 

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються   із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової      допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження  № 12-171гс19)).
Згідно із висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі  № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат. У рішенні від 22 лютого  2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21 та у додатковій постанові Верховного Суду від 14 квітня 2022 року у справі № 755/18750/20).
Адвокат Панасенко П.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, надав: 
- копію договору про надання правничої допомоги від 05 серпня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Панасенко П.П. (а.с.34-36); 
- копію додаткової угоди погодження договірної ціни- додаток до договору про надання правової допомоги від 05 серпня 2021 року, з зазначенням гонорару у розмірі 13500 грн.( а.с.37);
- копії квитанцій до прибуткового касового ордеру від 03.08.2021 року та 03.09.2021 року на суму 6500 кожна( а.с.146-147);
- розрахунок сум витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката, за фактично надану допомогу за договором про надання правової допомоги від 05.08.2021 року станом на 01.12.2021 року на суму 13500 грн.( а.с.148);
- копію рішення №13/17 про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару від 21 липня 2021 року( а.с.149-150);
- акт приймання-передачі робіт з надання правничої допомоги по договору про надання правової допомоги від 08.10.2021 року, від 01 грудня 2021 року на суму 13500 грн.(а.с.151).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.
Верховний Суд у справі № 922/3812/19 висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Відповідно до наданих копій договору про надання правничої допомоги від 05 серпня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Панасенко П.П., та додаткової угоди до даного договору, сторони погодили, що гонорар адвоката становитиме 13 500 грн. Вказані договори не містять детального опису погодинної вартості робіт адвоката за окремі процесуальні дії (послуги).
Згідно з розрахунком та актом виконаних робіт послуг, наданих адвокатом Панасенко П.П., складеним окремо від договору про надання правничої допомоги, підготовка адвокатського запиту ПН Чернігівського міського нотаріального округу Завалієву А.А. зайняло 1 годину, підготовка адвокатського запиту АТ КБ «ПриватБанк» зайняло 1 годину, підготовка адвокатського запиту до Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові зайняло 1 годину, вивчення матеріалів виконавчого провадження зайняло 2 години, підготовка позовної заяви на 17 арк. зайняло 7 годин, підготовка клопотання про витребування доказів на 5 арк. зайняло 1 годину, підготовка заяви про забезпечення позову на 17 арк. зайняло 6 годин. 
Апеляційний суд вважає, що заявлена сума витрат на правову допомогу у розмірі 13500 грн не відповідає критеріям розумності та співмірності, виходячи з такого.
Спір у цій справі не належить до категорій справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним, судова практика за спорами даного категорії є сталою. Складання позовної заяви з додатками, підготовка заяви про забезпечення позову, складання клопотання та підготовка адвокатських запитів для професійного досвідченого адвоката не становить надмірної складності, не потребує значних витрат часу та не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи, тобто не займає багать часу на виготовлення. 
Відокремлення адвокатом: підготовка адвокатського запиту ПН Чернігівського міського нотаріального округу Завалієву А.А.; підготовка адвокатського запиту АТ КБ «ПриватБанк»; підготовка адвокатського запиту до Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові, як самостійними видами адвокатської послуги є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката «збирання доказів»
Вивчення матеріалів виконавчого провадження на 10 арк., яке зайняло, згідно розрахунку 2 години, взагалі для професійного досвідченого адвоката не становить надмірної складності та не може займати багато часу.
Апеляційний суд враховує існування сталої практики Верховного Суду у справах такої категорії. 
Аналізуючи позовну заяву та заяву про забезпечення позову на предмет складності, обсягу та часу, витраченого для його складання, колегія суддів вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу в суді першої інстанції є вочевидь неспівмірним зі складністю справи, обсягом виконаних робіт.
Відтак, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення суду першої інстанції в частині стягнення з банку на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою, а витрати на правничу допомогу є неспівмірними з обсягом наданих послуг, у зв`язку з чим підлягають зменшенню з 13 500 грн до 7 000 гривень.

Керуючись ст.367, п.1,п.2 ч.1 ст.374, ст.375 п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Московського районного суду м.Харкова від 04 січня 2022 року задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 04 січня 2022 року в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 13500 грн змінити, зменшивши стягуєму суму до 7 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2022 року.

     Головуючий суддя                                                      О. А.Лобов  

     Судді                                                                            А.І.Дорош 

В.М.Триголов