Справа № 127/24150/21
Провадження № 22-ц/801/1697/2022
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року	Справа № 127/24150/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого: Копаничук С.Г.
Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В. 
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідач: ОСОБА_2 , 
третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.07.2022 року, повний текст якого складений 22.07.2022 року, постановленого у приміщенні того ж суду під головуванням судді Вохмінової О.С. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог - Товариства з додатковою відповідальністю « Страхова компанія «Альфа Гарант» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, - 

В с т а н о в и в :
У вересні 20121 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Вказав, що 10.05.2021 року о 21 год. 15 хв. на нерегульованому перехресті вул. Чорновола з вул. Громова у м. Вінниці, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_2 , який керуючи автомобілем «BMW 3161»,д.н.з. НОМЕР_1 , порушив Правила дорожнього руху України і допустив зіткнення з його автомобілем «Vokswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.
11.05.2021 року між ним та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір про технічне обслуговування та ремонт пошкодженого автомобіля, вартість робіт за яким, згідно рахунку фактури від 02.07.2021 року, склала 117 990 грн. 
12.05.2021 року ним з ТОВ «Експерт Компані+» було укладено договір про оцінку майна ,відповідно до звіту якої про оцінку вартості матеріального збитку від 17.05.2021 року , вартість відновлювально-ремонтних робіт його автомобіля, з урахуванням ПДВ складає 395 672,78 грн. , а розмір матеріального збитку з урахуванням ПДВ – 133 784,65 грн. Вартість проведеної оцінки - 2 300 грн.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2021 року у справі №127/13313/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення .
04.08.2021 року між позивачем та ТДВ Страховою компанією «Альфа-Гарант», відповідно до договору про страхування цивільно - правової відповідальності ОСОБА_2 щодо його автомобіля ( страховий поліс №АР-000748708), було укладено угоду про розмір страхового відшкодування, за якою сторони дійшли згоди,що розмір матеріального збитку за страховим випадком від 10.05.2021 року складає 57 000 грн., а сума страхового відшкодування за мінусом франшизи у 2000 грн., складає 55 000 грн., яка була перерахованп йому страховиком платіжним дорученням № 19107 від 06.08.2021 року. Вказав, що після ДТП йому було завдано також моральної шкоди у розмірі 100 000 грн, що полягала у порушенні нормального психологічного стану (стрес, безсоння), позбавленні можливості використання автомобіля ,вимушеності звернення за оцінкою майна, правничою допомогою.
Оскільки за ремонт автомобіля ним було сплачено 117 990 грн, а відшкодована йому страховиком відповідача сума страхового відшкодування у розмірі 55 000 грн не відшкодовує йому повністю заподіяну шкоду ,посилаючись на ст.ст.1166,1187,1188,1192,1194 ЦК , ст.ст.9,22-31,35,36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» (далі-ЗУ № 1961-IV), просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, що складає 62 990 гр., франшизу у розмірі 2000 грн, витрати за проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 2300 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн і понесені судові витрати, що складаються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908 грн.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.01.2022 року до участі у справі, в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору було залучено Товариство з додатковою відповідальністю Страхову компанію «Альфа-Гарант»
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.07.2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 65 290 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати, а у справі постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому зі змісту апеляційної скарги вбачається оскарження рішення лише в частині стягнення з відповідача різниці у відшкодуванні у сумі 62990 грн. Вказав, що суд не врахував укладену страховиком з позивачем від 04.08.2021 року домовленість про розмір матеріального збитку та страхового відшкодування за якою розмір матеріального збитку за страховим випадком складає 57 000 грн. ,а сума страхового відшкодування у розмірі 55 000 грн. є остаточною ,а відтак ,між позивачем і страховиком було досягнуто усіх домовленостей щодо покриття збитків,а тому у задоволенні позову до відповідача необхідно відмовити. Також послався на те,що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника,який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі суперечить меті інституту страхування цивільно - правової відповідальності,а у даному випадку розмір заподіяної шкоди не перевищує ліміту відповідальності страховика,тому останній і повинен нести відповідальність у межах ліміту .
У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати повністю, однак доводів щодо іншої частини позовних вимог ,у тому числі щодо відшкодування моральної шкоди не навів, тому рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Бойко Ю.О. вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. 
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції у справі з ціною позову 77 290 грн., колегією суддів вирішено розглядати дану справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду відповідає не повністю.
Суд встановив, що 10.05.2021 року о 21 год. 15 хв. по вул. Чорновола, на нерегульованому перехресті з вул. Громова, в м. Вінниці з вини водія ОСОБА_2 , який керуючи транспортним засобом марки «ВМW 3161» д.н.з. НОМЕР_1 , при повороті ліворуч, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «VolksvagenPassat» д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку та здійснив з ним зіткнення, в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована 26.08.2020 року (по 26.08.2021 року) в ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» за полісом АР-0007488708 зі страховою сумою за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн. і розміром франшизи – 2 000 грн. (а.с. 121).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 також була застрахована в ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант».
11.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про ДТП (а.с. 123) та заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з ДТП (а.с. 122). 
11.05.2021 року ОСОБА_2 також повідомив ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» про ДТП (а.с. 126).
11.05.2021 року ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_3 був укладений договір про технічне обслуговування та ремонт пошкодженого автомобіля (а.с. 45-48). 
Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку ТОВ «ЕСперт Компані+»  від 17.05.2022 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «VolksvagenPassat», д.н.з.  НОМЕР_2 , 2005 р.в., станом на 10.05.2021 року, з урахуванням ПДВ складає 395 672,78 грн.,  а розмір матеріального збитку з урахуванням  ПДВ – 133 784,65  грн. (а.с. 19-42). Вартість проведеної оцінки складає 2 300 грн. (а.с. 16-17, 18).
Згідно аварійного сертифіката 64-D/88/0 від 25.05.2021 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «VolksvagenPassat», д.н.з. НОМЕР_2 , згідно ремонтної калькуляції 64-D/88/0 становить 167 506,22 грн., ринкова вартість цього транспортного засобу до моменту пошкодження становить 189 540, 4 грн.,а вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу - 70 414,97 грн.(а.с. 130, 131-133).
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2021 року № 127/13313/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. на користь держави (а.с. 12).
Згідно рахунку-фактури №СФ-0000014 від 02.07.2021 року та акту здачі-прийняття робіт № ОУ-0000023 від 02.07.2021 , вартість виконаних ФОП ОСОБА_3 відновлювально - ремонтних робіт пошкодженого автомобіля позивача складає 117 990 грн. (а.с. 49, 50). 
02.07.2021 року ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_3 за ремонт автомобіля 50 000 грн. (а.с. 110).
ФОП ОСОБА_3 неодноразово звертався до ОСОБА_1 з претензіями про остаточний розрахунок за ремонт автомобіля у розмірі 67 990 грн. (а. с. 111-112), проте розрахунок останнім так і не був проведений.
04.08.2021 року між ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 з метою врегулювання ДТП укладена угода про розмір страхового відшкодування, за якою вони досягли згоди про те,що сума матеріального збитку за страховим випадком складає 57 000 грн.,а сума страхового відшкодування складає 55 000 грн(а.с.139) 
Кошти в сумі 55 000 грн., з вирахуванням франшизи, яка за полісом АР-0007488708 складає 2 000 грн., були перераховані страховиком ОСОБА_1 платіжним дорученням № 19107 від 06.08.2021 року на підставі страхового акту від 06.08.2021 року № ЦВ/21/2520 (а.с. 141,142).
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, суд керуючись ст. ст. 1187,1188, 1194 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування  цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виходив з того, що якщо потерпілий одержав страхове відшкодування, якого недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання заподіювачем свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України по відшкодуванню потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Встановивши, що майнова  шкода, завдана з вини відповідача  ОСОБА_1  у  вигляді вартості  відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю - 117 990 грн , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування - 55 000 грн., суд виходив з того, відповідачем ОСОБА_2 підлягає відшкодуванню різниця між фактичним розміром майнової шкоди та отриманим позивачем страховим відшкодуванням - 62 290 грн.,а також 2300 грн витрат за оцінку матеріального збитку ,а всього 65 290 грн.При цьому суд виходив із виплаченого страховиком розміру страхового відшкодування ,виходячи із розміру матеріального збитку 57 000 грн.
Відмовляючи у стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що позивачем належним чином не доведено факту заподіяння йому внаслідок ДТП моральної шкоди, а також її розмір. 
Оскільки фактичний розмір шкоди у вигляді вартості здійсненого позивачем відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля - 117 990 грн., вартість його відновлювального ремонту за вирахуванням фізичного зносу - 70 414,97 грн. відповідачем не оспорювались ,суд вказані обставини приймає ,як визнані і переглядає оскаржуване рішення лише в оскаржуваній частині обсягу та розміру відповідальності відповідача у вигляді різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З висновком суду в частині визначення обсягу відповідальності відповідача колегія суддів погоджується,оскільки він ґрунтується на нормах закону .
Відповідно до частини першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана, зокрема, майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.
У  ст.1188 ЦК України  зазначено, що шкода ,завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки ,відшкодовується на загальних підставах ,а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. 
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності  власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Закон № 1961-ІV є спеціальним законом, яким регулюються правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Норми цього Закону мають пріоритет перед загальними нормами при застосуванні до спірних правовідносин.
За змістом ч.1 ст.28,ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності  власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом  транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Таким чином ,обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом   транспортного засобу з урахуванням зносу, тому за обставин цієї справи у нього не виникло обов`язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності. 
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 
До таких висновків щодо застосування норм права в подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 11 серпня 2021 року у справі № 554/8473/19,від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20 і від 21.09.2022 року у справі №486/716/20.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 вказано, що «суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати)».
       У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі№ 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що «відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту  автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування висновків Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі у справі №755/18006/15-ц про те,що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника,який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі суперечить меті інституту страхування цивільно - правової відповідальності, а оскільки у даному випадку розмір заподіяної шкоди не перевищує ліміту відповідальності страховика,тому останній і повинен нести відповідальність у межах ліміту,не заслуговують на увагу .
У п.п.56,57 вказаної Постанови Великої Палати йдеться про те,що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і с у м о ю страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»
У даному ж випадку фактичний розмір завданої шкоди у вигляді вартості здійсненого відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля - 117 990 грн хоча не перевищує ліміту відповідальності страховика -128 000 грн (за мінусом франшизи) , проте обсяг відповідальності страховика відповідно до ст.29 Закону № 1961-ІV обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди - 117 990 грн і сумою страхового відшкодування ,що являє собою не одне і те ж із лімітом відповідальності ,оскільки сума страхового відшкодування може в залежності від зносу автомобіля бути близькою до ліміту відповідальності ,так і меншою ,оскільки вона вираховується і виплачується страховиком за мінусом зносу автомобіля відповідно до вимог закону.
Тому доводи апеляційної скарги про те, що фактично заподіяну шкоду позивачу зобов`язана була відшкодувати страхова компанія, оскільки вона не перевищує ліміту відповідальності страховика, не заслуговують на увагу і не впливають на правильні висновки суду щодо обсягу відповідальності страхувальника,яка визначена судом відповідно до висновків вказаної Постанови - у вигляді різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 
Разом із тим, з визначеним судом розміром відповідальності відповідача (сумою стягнення ) погодитись не можна ,зважаючи на обґрунтовані доводи скарги про неврахування судом наслідків для позивача укладення ним угоди про погодження розміру заподіяного йому матеріального збитку до 57 000 грн і відповідно зменшення страхової виплати .
Як уже зазначалось ,потерпілому у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані із  відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. 
11.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про ДТП (а.с. 123) та заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з ДТП (а.с. 122).
         Відповідно до п.п.34.3-34.4 ст.34 № 1961-IV34.2  протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик  зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
       Зі змісту  п. 36.1 ст.36 ЗУ № 1961-IV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. 
Згідно п.36.2. ст.36 ЗУ № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком .Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Як вбачається з матеріалів справи , аварійний комісар 20.05.2021 року здійснив оцінку вартості матеріального збитку завданого автомобілю позивача ,в якому визначив вартість його відновлювального ремонту з врахуванням зносу у розмірі 70 414,97 грн ,про що 25.05.2021 склав Аварійний сертифікат 64 –D/88/0 (а.с.130). 
Таким чином,позивач ОСОБА_1 з цього часу знав про фактичний розмір заподіяної йому матеріальної шкоди ,що підлягала страховому відшкодуванню згідно вимог закону у розмірі 70 414,97 грн і міг на цю суму висунути страховику свої майнові вимоги. 
Рахунок – фактура з вартістю відновлювальних робіт ,акт їх здачі-прийняття ОСОБА_1 ,а також квитанція про часткову їх оплату були складені 02.07.2021 року ,а тому також могли бути надані страховику для документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту для виплати страхового відшкодування ,чого як вбачається з матеріалів страхової справи , здійснено ним не було. 
Натомість позивач ,маючи згідно ЗУ № 1961-IV право на висунення своїх майнових вимог до страховика і на отримання страхового відшкодування у передбаченому законом розмірі 68 414,97 грн ( 70 414,97 грн – 2000 грн) , 04.08.2021 року добровільно уклав угоду з останнім,якою погодився із сумою страхового відшкодування у розмірі 55 000 грн.,чим зменшив розмір відповідальності страховика і збільшив його для страхувальника.
Колегія суддів вважає,що відмовившись з власного волевиявлення від належної йому згідно закону суми страхового відшкодування ,позивач тим самим не може штучно збільшувати розмір відповідальності страхувальника,який застрахував свою відповідальність і покладати на нього недоотриману ним з власної вини від страховика суму страхового відшкодування в якості відшкодування шкоди. 
З врахуванням викладеного,колегія суддів вважає ,що розмір визначеного судом розміру відшкодування відповідачем матеріальної шкоди підлягає зменшенню на недоотриману позивачем з страховика суму страхового відшкодування 13 414,97 грн.  і з відповідача підлягає стягненню 51 875,03 грн.
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити, зменшивши розмір стягнення майнової шкоди до 51 875,03 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки суд при розгляді справи неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи ,допустив невідповідність висновків суду їм, а також порушив норми матеріального і процесуального права, рішення суду в частині розміру відшкодування матеріальної шкоди підлягає зміні .
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
       Оскільки, апеляційний суд позовні вимоги задовільнив на 80 % від ціни позову, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 726,4 грн. судового збору за подачу позовної заяви. Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено на 20 %, то з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 544,8 судового збору за подачу апеляційної скарги. Відтак, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, підлягають частковому відшкодуванню ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в порядку взаємозаліку витрат на судовий збір у розмірі 181,60 грн.
Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.07.2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог - Товариства з додатковою відповідальністю - Страхова компанія «Альфа Гарант» про відшкодування матеріальної  шкоди, змінити, зменшивши розмір її стягнення до 51 875,03 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування різниці у сплаті судового збору зв`язку з переглядом справи у судах першої і апеляційної інстанцій в розмірі 181,60 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий :                                                                               Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К. 

Оніщук В.В