ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2022 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи №495/9088/18
Апеляційне провадження № 22-ц/813/4671/22 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С., 
за участю секретаря Кузьмук А.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Заверюхи В.О., 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви, рух справи
У вересні 2018 року  ОСОБА_2 звернулась до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_3 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її витребування, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав та обтяжень та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування.
Позов обґрунтовано тим, що вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_7 , яка настала  ІНФОРМАЦІЯ_1 , на усе майно, включаючи земельну ділянку площею 0,0600 га., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказувала, що вона своєчасно звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса, проте останньою їй відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендовано звернутись з заявою про видачу дублікату державного акту.
Під час відновлення правовстановлюючих документів їй стало відомо, що в рамках цивільної справи №495/1136/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 березня 2017 року між сторонами затверджена мирова угода, за умовами якої ОСОБА_7 в рахунок погашення боргу перед ОСОБА_5 за договором позики від 02 квітня 2015 року передав зазначену вище земельну ділянку.
В подальшому, 28 квітня 2017 року  ОСОБА_5 зареєстрував право власності на зазначену земельну ділянку, номер запису 20122298, реєстраційний номер 1232514951103.
У той же день, 28 квітня 2017 року, ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки, а 20 березня 2018 року ОСОБА_6 відчужила її ОСОБА_3 .
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області суду від 29 травня 2018 року на підставі її заяви ухвала цього ж суду від 30 березня 2017 року про затвердження мирової угоди скасована, у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів відмовлено.
Зазначала, що її первісні позовні вимоги до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її витребування та визнання права власності в порядку спадкування частково задоволені заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2019 року.
Вказане рішення суду було скасовано ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2020 року на підставі заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення. 
В подальшому їй стало відомо, що ОСОБА_3 , під час перегляду судом заочного рішення суду, встиг поділити спірну земельну ділянку, утворити дві земельні ділянки з кадастровими номерами: 5110300000:02:026:0747 та 5110300000:02:026:0748 та відчужити їх на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відповідно на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 22 травня 2020 року.
Посилаючись на зазначені обставини та уточнивши позовні вимоги, в тому числі й щодо кола відповідачів, ОСОБА_2 просила витребувати від:
- ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 0,0426 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із кадастровим номером - 5110300000:02:026:0747;
- ОСОБА_4 земельну ділянку, загальною площею 0,0174 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із кадастровим номером - 5110300000:02:026:0748. 
Також просила скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 22 травня 2020 року, прийняті приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю.:
-індексний номер – 52348927, запис про право власності – 36598204, за яким право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0426 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із кадастровим номером - 5110300000:02:026:0747 визнано за ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; 
-індексний номер -52348845, запис про право власності - 36598127, за яким право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0174 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із кадастровим номером - 5110300000:02:026:0748 визнано за ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
Крім того, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_7 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку, загальною площею 0,0426 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із кадастровим номером - 5110300000:02:026:0747 та земельну ділянку, загальною площею 0,0174 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із кадастровим номером - 5110300000:02:026:0748 (т.1а.с.2-8,78-81 т.2 а.с.10-13).
Правом відзиву на позов жоден з учасників судового процесу не скористався.

Зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2021 року, з урахуванням ухвали того ж суду про виправлення помилки від 13 вересня 2021 року, позов задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у рівних частинах на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1825,40 грн. (т.3а.с.185-193,193а).

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу 
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові  ОСОБА_2 .
Неправильність рішення суду першої інстанції обґрунтовано порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи скарги зводяться до того, що судом порушено її право на доступ до суду; що вона є добросовісним набувачем земельної ділянки, що позивачка не довела, що набула право власності на земельні ділянки в установленому законом порядку, в тому числі шляхом спадкування права власності на них, а тому не вправі ставити питання про їх витребування у добросовісних набувачів (т.3а.с.215-235).
У відзиві на скаргу представник позивачки адвокат Бондаренко Г.Є., посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (т.4 а.с.1-6).
Інші відзиви на скаргу до суду не надходили.
Учасники судового процесу про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 29 листопада 2022 року, повідомлені належним чином. 
Від представника відповідачки  ОСОБА_1 адвоката Васильєва П.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату з тих підстав, що в Україні введено воєнний стан, що він проходить військову службу за мобілізацією, не має можливості прийняти участь у режимі відеоконференції, що його довірителька ОСОБА_1 не бажає замінювати його на іншого представника та сама позбавлена можливості через обстріли енергетичної інфраструктури приїхати з м.Білгород-Дністровський до м.Одеси або прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції (т.4 а.с.68).
Від відповідача  ОСОБА_3  надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, зокрема, з тих підстав, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану та побоювання за власне життя, він позбавлений можливості вільного проїзду з м.Білгород-Дністровський до м.Одеси (т.4 а.с.71-72).
Колегія суддів дійшла висновку про відсутність поважних причин відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим залишила без задоволення клопотання та заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату з огляду на таке.
За положеннями ст.10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені серед іншого повноваження судів. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені (ст.12-2 Закону). Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється (ч.2 ст.26 Закону).
Введення в дію воєнного стану на території країни само по собі не може бути поважною причиною для відкладення розгляду справи та неможливості відповідачів ОСОБА_3  та ОСОБА_1 скористатись правом прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку, передбаченому ст.212 ЦПК України, а також укласти договір про надання правової допомоги з іншим представником, який не проходить військову службу за мобілізацією, достеменно знаючи про те, що їх представник ОСОБА_8 з лютого 2022 року знаходиться в лавах ЗСУ, чим проявили пасивну процесуальну поведінку.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 07 липня 1989 року по справі "Юніон Аліметаріа Сандерс проти Іспанії", зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Апеляційним судом встановлено, що адвокат Васильєв П.О. в суді першої інстанції представляв спочатку інтереси відповідача  ОСОБА_3 (т.1а.с.224).
Після того, як ОСОБА_3 відчужив під час перегляду судом першої інстанції заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2019 року, ухваленого на користь ОСОБА_2 , спірну земельну ділянку ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , вказаний адвокат став представляти інтереси й  ОСОБА_1 (т.2 а.с.61).
Із матеріалів справи видно, що відповідачі  ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , інтереси яких представляв адвокат Васильєв П.О., правом відзиву на позов, в тому числі уточнений, не скористалися.
Жодного разу відповідачі  ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та їх представник адвокат Васильєв П.О. в судових засіданнях в суді першої інстанції участі не приймали, подаючи лише клопотання про відкладення розгляду справи на інші дати з різних причин (т.2а.с.42,56,62,64,67).
При цьому, колегією суддів враховано:
-перебування справи в провадженні суду першої інстанції з вересня 2018 року, а в провадження апеляційного суду з грудня 2021 року; 
-відкладення розгляду справи апеляційним судом з 17 травня 2022 року на 29 листопада 2022 року на підставі заяви адвоката Васильєва П.О.;
- не зазначення адвокатом Васильєвим П.О. та відповідачем  ОСОБА_3  в клопотанні (заяві) про відкладення, які обставини вони мають намір повідомити суду апеляційної інстанції, крім тих, що викладені в апеляційній скарзі, при тому, як зазначалось вище, ніхто з них приймати участь у розгляді справи в суді першої інстанції бажання не виявляв;
-наявність в матеріалах справи письмових документів, на підтвердження позицій сторін;
-відмову позивачки  ОСОБА_2 укладати з ОСОБА_1 будь-яку мирову угоду;
-положення ст.129 Конституції України, ст.2 ЦПК України, якими передбачено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому, захищаючи права одних осіб, суд не може порушувати права інших осіб. 
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/1, від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.
Враховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 29 листопада 2022 року у відсутності відповідачів та їх представника, належним чином повідомлених про розгляд справи, що в розумінні вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи.
В матеріалах справи відсутні дані про те, що  ОСОБА_1 наділена повноваженнями представляти в суді апеляційної інстанції інтереси інших відповідачів або третіх осіб, а тому, виходячи із правил ст.367 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції виключно в межах, які стосуються апелянта. 

Позиція апеляційного суду 
Заслухавши суддю-доповідача, позивачку ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_9 , які прийняли участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, які заявлені до відповідачки ОСОБА_1  в повному обсязі, оскільки він відповідає нормам матеріального і процесуального права та встановленим обставинам справи з таких підстав.
Судом встановлено, що батьком позивачки ОСОБА_2 є ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1а.с.10).
Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 15 березня 1972 року, де вказано, що батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_7 та довідкою відділу реєстрації актів громадянського стану №48/05-13 від 20 травня 2002 року, згідно якого позивачка ОСОБА_2 зареєструвала шлюб, змінила прізвище на ОСОБА_10 , а також свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_4 від 21 лютого 2018 року з ОСОБА_10 на ОСОБА_2 (т.1а.с.11-13).
Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, яка, крім іншого, складається з земельної ділянки, площею 0,0600 га, яка розташована за адресою:  АДРЕСА_1 , та належала йому на праві власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №904789 від 07 лютого 2006 року та договором купівлі - продажу від 21 листопада 2005 року (т.1а.с.18-19).
При цьому до державного акту надано акт від 28 листопада 2005 року про встановлення в натурі меж земельної ділянки, що передавалась ОСОБА_7 (т.1а.с.20). 
На підставі заяви ОСОБА_2 від 20 вересня 2013 року, приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С. заведена спадкова справа №34/2013 до майна померлого ОСОБА_7 , але у зв`язку з втратою Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №904789 від 07 лютого 2006 року, приватний нотаріус видати позивачці свідоцтво про право на спадщину не змогла та рекомендувала їй звернутись до органу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно з заявою про видачу дублікату документу (т.1а.с.14).
Під час відновлення правовстановлюючих документів позивачу стало відомо, що в рамках цивільної справи №495/1136/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 березня 2017 року між сторонами затверджена мирова угода, за умовами якої ОСОБА_7 в рахунок погашення боргу перед ОСОБА_5 за договором позики від 02 квітня 2015 року ОСОБА_11 едав земельну ділянку площею 0,0600 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110300000:02:026:0057 (т.1а.с.22-23).
28 квітня 2017 року ОСОБА_5 зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку, номер запису про право власності 20122298, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1232514951103 (т.1а.с.15-16).
У той же день, 28 квітня 2017 року, ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу вказаної спірної земельної ділянки, а 20 березня 2018 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_6 земельну ділянку за договором купівлі-продажу відчужила ОСОБА_3 (т.1а.с.15-17).
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2018 року заява ОСОБА_2 про перегляд судового рішення від 30 березня 2017 року за нововиявленими обставина задоволена, ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 березня 2017 року скасована, в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів відмовлено.
Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_2 довела, що її батько ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що доводи позовної заяви ОСОБА_5 не відповідають дійсності (т.1а.с.24).
Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2019 року по даній справі №495/9088/18 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її витребування, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав та обтяжень та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування задоволено частково.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40206049 від 20 березня 2018 року, запис про право власності 25225706 на земельну ділянку площею 0,0600 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110300000:02:026:0057 та визнано право власності за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на вказану вище земельну ділянку (т.1 а.с.193-197).
18 травня 2020 року адвокат Васильєв П.О. в інтересах  ОСОБА_3   подав заяву про перегляд вказаного заочного рішення (т.1 а.с.219-223,224).
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2020 року заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2019 року скасовано, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження (т.1а.с.250-252).
Під час перебування на розгляді в суді заяви про перегляд вказаного заочного рішення відповідач ОСОБА_3 здійснив заходи щодо поділу зазначеної вище земельної ділянки на дві земельних ділянки та відчужив їх ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Так, зі змісту відповіді з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 01 червня 2020 року за №236/124-20 вбачається, що інформація про земельну ділянку з кадастровим номером 5110300000:02:026:0057 була перенесена до архівного шару програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки ОСОБА_3 .
В результаті поділу було утворено земельні ділянки з кадастровими номерами: 5110300000:02:026:0747 та 5110300000:02:026:0748 (т.2а.с.7).
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-5114463412020 від 02 червня 2020 року, земельна ділянка із кадастровим номером 5110300000:02:026:0747 зареєстрована за ОСОБА_1 , площею 0,0426 розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка) (т.2а.с.17-19).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 210478842, від 28 травня 2020 року, право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 5110300000:02:026:0747 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 510, виданий 22 травня 2020 року, видавник: ОСОБА_12 , приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, Одеської області. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 52348927 від 22 травня 2020 року, приватний нотаріус Чухрай Т.Ю., Білгород-Дністровський міський нотаріальний округ, Одеської області, номер запису про право власності 36598204 (т.2а.с.8).
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-5114582742020 від 18 червня 2020 року, земельна ділянка із кадастровим номером 5110300000:02:026:0748 зареєстрована за ОСОБА_4 , площею 0,0174 розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.2а.с.20-21).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 210477893, від 28 травня 2020 року, право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 5110300000:02:026:0748 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 509, виданий 22 травня 2020 року, видавник: ОСОБА_12 , приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, Одеської області. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 52348845 від 22 травня 2020 року, приватний нотаріус Чухрай Т.Ю., Білгород-Дністровський міський нотаріальний округ, Одеської області, номер запису про право власності 36598127 (т.1а.с.244-245).
Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право  на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Відповідно до ст.ст.1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав  та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця),  до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або   за законом.
Як зазначалось вище, на підставі заяви ОСОБА_2 від 20 вересня 2013 року, приватним нотаріусом заведена спадкова справа №34/2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (т.1а.с.91).
Згідно копії спадкової справи, приватним нотаріусом 07 лютого 2014 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_13 , після смерті ОСОБА_7 на 61/100 частку житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 (т.1а.с.128).
Згідно копії спадкової справи, приватним нотаріусом 06 листопада 2018 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_7 на земельну ділянку, площею 0,0518га, що розташована: АДРЕСА_3 , цільове призначення земельної ділянки-А.01.05 для індивідуального садівництва(т.1а.с.149).
Відповідно до листа приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітової Т.С. свідоцтво про право на спадщину, у вигляді земельної ділянки площею 0,0600 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_7 не видано в зв`язку з відсутністю (втратою) належних правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому у нотаріуса немає правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутись до відповідних органів з заявою про видачу дублікату державного акту (т.1а.с.14).
Як зазначалось вище, в результаті поділу вказаної земельної ділянки відповідачем ОСОБА_3 було утворено земельні ділянки з кадастровими номерами: 5110300000:02:026:0747 та 5110300000:02:026:0748.
В подальшому, за договором купівлі-продажу від 22 травня 2020 року, земельна ділянка площею 0,0426, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ., із кадастровим номером 5110300000:02:026:0747 була відчужена ОСОБА_3 . ОСОБА_1 , тобто, відчужена особою, яка не мала права на її відчуження, поза волею спадкоємиці ОСОБА_2 , яка має право на спадкове майно у вигляді вказаної земельної ділянки.
Згідно із ч.1ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було: загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст.388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з незаконного володіння. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. (п.26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).
Враховуючи, що спірна  земельна ділянка, яка належала на праві власності ОСОБА_7 вибула з володіння  спадкодавця не з його волі, а на підставі незаконного судового рішення, яке скасовано, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що спадкове майно у вигляді вказаної земельної ділянки у спадкоємця  ОСОБА_2 вибуло поза її волею, тому позовні вимоги в частині витребування майна з чужого незаконного володіння  ОСОБА_1  на користь позивача є обґрунтованими, та такими що знайшли своє підтвердження за матеріалами справи.
У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-164цс12 (постанова від 23 січня 2013 року), зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Оскільки оформити право власності за позивачем на час звернення до суду не вбачалось можливим в зв`язку з втратою правовстановлюючого документу та неодноразову перереєстрацію права власності на спірні земельні ділянки за третіми особами,висновок суду про захист права власності позивача на вказану земельну ділянку, яка була поділена на дві земельні ділянки шляхом її визнання за позивачем відповідає обставинам справи і вимогам закону.
У зв`язку цим вірним є висновок суду першої інстанції про необхідність скасування правового акту на земельну ділянку площею 0,0426, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ., із кадастровим номером 5110300000:02:026:0747, що порушує право власності позивачки на вказане нерухоме майно, а саме - державної реєстрації права власності на земельну ділянку на підставі ст.393 ЦК України, як такої, що порушує права власника.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Так, позивачка  ОСОБА_2 , як донька  ОСОБА_7 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спадкоємцем за законом першої черги.
ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем хто прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7 та отримала у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом на  інше майно після смерті  батька. 
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім цього, відповідно до ст.392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.
Так, ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За правилами ст.392 ЦК України   позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Тобто, з урахуванням положень ст.ст.1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Установивши, що ОСОБА_2  у встановленому законом порядку та в строк прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_7 , не відмовилась від прийняття спадщини,  але у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу та можливістю отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на спірне майно, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання за ОСОБА_2  права власності на спадкове майна, яке складається із вищевказаних земельних ділянок.
Доводи апелянта про відсутність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій є необґрунтованими, оскільки  відмова в отриманні спадкових прав не постановою нотаріуса, а листом, не може бути перешкодою позивачці для захисту своїх прав спадкування у судовому порядку (т1.а.с.112-копія спадкової справи).
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 10 листопада 2021 року у справі 645/4020/18 в якій зазначив, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що відмова в отриманні спадкових прав не постановою нотаріуса, а листом, не може бути перешкодою позивачу для захисту своїх прав у судовому порядку.
Крім того, право  ОСОБА_2 на спірне майно не визнається відповідачем ОСОБА_1 . 
Також у позивачки немає правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, яка належала її батькові, що свідчить про відсутність у ней умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину як підставу для захисту її порушених прав.
Зазначені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 травня 2020 року у справі № 707/1309/15, від 21 жовтня 2021 року у справі № 463/1929/17.
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржниці про те, що позивачка не має перешкод у оформленні права на спадщину шляхом звернення за видачою дубліката державного акту, оскільки з листа нотаріуса від 18 жовтня 2013 року, направленого у відповідь на заяву спадкоємця про прийняття спадщини, однозначно слідує, що свідоцтво про право на спадщину видане бути не може нотаріусом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно у вигляді земельної ділянки. Отже в нотаріальному порядку спадщину позивачка оформити не могла.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої  інстанції про те, що у ОСОБА_2  є всі правові підстави  для визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0426, що розташована за адресою:  АДРЕСА_1 ., із кадастровим номером 5110300000:02:026:0747 в порядку спадкування за законом після смерті  ОСОБА_7 у судовому порядку.
Суд першої інстанції вірно надав оцінку доводам відповідача ОСОБА_3 про те, що останній не є власником спірної земельної ділянки із кадастровим номером 5110300000:02:026:0057, речові права ні за ким не зареєстровані з мотивів того, що земельна ділянку з кадастровим номером 5110300000:02:026:0057 була перенесена до архівного шару програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за зверненням ОСОБА_3 . В результаті поділу було утворено дві земельні ділянки з кадастровими номерами: 5110300000:02:026:0747, 5110300000:02:026:0748, які були в подальшому відчуженні 22 травня 2020 року на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок.
Задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_2 , суд першої інстанції  правильно виходив з того, що позивачка, як спадкоємець майна за законом, довела, що спірна земельна ділянка, яка належала померлому  ОСОБА_7  без законних на те підстав була відчужена особами, які не мали на це права та підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння на користь спадкоємця ОСОБА_2  та визнання за ней права власності на спадкове майно.
Доводи апелянта про добросовісність набуття права власності на земельну ділянку є безпідставними, оскільки спірна земельна ділянка вибула з власності померлого ОСОБА_7 на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 березня 2017 року по справі №495/1136/17 про затвердження мирової угоди, яка в подальшому була скасована ухвалою того ж суду від 29 травня 2018 року, за відсутності волі ОСОБА_7 на таке вибуття, оскільки ОСОБА_7 був померлим, як на час укладання нібито за його участі договору позики від 02 квітня 2015 року, так і на час укладання нібито мирової угоди від 30 березня 2017 року. 
Тому враховуючи належність спірної земельної ділянки ОСОБА_2 з моменту відкриття спадщини після смерті батька, за відсутності волі позивача на її вибуття є підстави для витребування спірної земельної ділянки, її окремих частин в порядку поділу, згідно ст. 388 ЦК України.
Крім того, ОСОБА_1 не можна визнати добросовісним набувачем у зв`язку із тим, що вона проявила необачність та придбала земельну ділянку за договором купівлі-продажу 22 травня 2020 року, тобто:
-після ухвалення Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області заочного рішення від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (у якого апелянт придбала нерухомість) про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки тощо, яким за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,0600 га, яка розташована за адресою:  АДРЕСА_1 ;
- під час перегляду вказаного рішення суду Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області.
Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.
Колегія суддів вважає, що  ОСОБА_7 , яка в установленому законом порядку прийняла спадщину, мала право її витребувати від ОСОБА_1 , навіть якщо остання і була б добросовісним набувачем.
Таким чином, оскільки, як установлено судом першої інстанції, спірна земельна ділянка  була відчужена у 2017 році від імені ОСОБА_7 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  поза  його волею, тому його спадкоємець ОСОБА_2  мала право домагатися відновлення свого права на неї. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину позивачка з часу її відкриття набула речові права на успадковану земельну ділянку - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав в судовому порядку. 
Доводи апелянта про те, що вона не була повідомлена про слухання справи є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про отримання нею поштової кореспонденції із суду, втому числі на останнє судове засідання 13 вересня 2021 року (т.3 а.с.173).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені. 
Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Залишити без змін рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2021 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 13 вересня 2021 року, в частині: 
-витребування від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку, загальною площею 0,0426 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із кадастровим номером - 5110300000:02:026:0747;
-скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 22 травня 2020 року, індексний номер - 52348927, прийняте приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю., запис про право власності - 36598204, за яким право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0426 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із кадастровим номером-5110300000:02:026:0747 визнано за ОСОБА_1 ;
-визнання за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку, загальною площею 0,0426 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із кадастровим номером - 5110300000:02:026:0747;
-стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 608,46 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 08 грудня 2022 року.

Головуючий 

Судді: