Номер провадження: 22-ц/813/7804/22 
Справа № 522/16877/21
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                Сегеди С.М.,
суддів:                Гірняк Л.А.,
Комлевої О.С.,
                               
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Власенка Артема Олександровича на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30 червня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,                                         
встановив:

02.09.2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 23.05.2018 року у розмірі 107 860,04 грн. 
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що 23.05.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 200 000,00 грн. на платіжну картку шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
На підтвердження факту укладення кредитного договору позивач надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість  ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 23.05.2018 року станом на 24.08.2021 року становить 107 860,04 грн., з яких: 92 369,84 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 15 490,20 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
Заочним рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2022 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30.06.2022 року та постановлення нового рішення, яким позовні вимоги Банку у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 07.11.2022 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
При цьому, колегія суддів зазначає, що апеляційне провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.08.2022 року (а.с. 120-121), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с. 123-124,132-133). 
Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція направлялась відповідачу ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем його проживання, що підтверджується довідкою від 30.11.2021 року з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника: АДРЕСА_1 (а.с. 84). 
Однак, поштова кореспонденція на вказану адресу повернулася до суду з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.133), що у відповідності до вимог, передбачених ч.1 ст. 131 ЦПК України вважається його належним сповіщеннями.
На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

У зв`язку з тим, що суддя Сегеда С.М. перебував у відпустці у період з 24.10.2022 року по 04.11.2022 року, суддя Гірняк Л.А. перебувала у відпустці у період з 14 по 15.09.2022 року, з 19 по 21.09.2022 року та з 23.09.2022 року по 13.10.2022 року та у зв`язку з проходженням судді Комлевої О.С. онлайн – підготовки у період з 17 по 21.10.2022 року (а.с. 130-131), розгляд справи відбувся 07.11.2022 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав. 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх вимог (а.с. 96-101). 

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
З матеріалів справи вбачається, що 23.05.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 200 000,00 грн. на платіжну картку шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.14-15).
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 отримав кредитні картки № НОМЕР_1 з терміном дії 04/19 та № НОМЕР_2 з терміном дії 10/21 (а.с. 13).
Із виписки по картковим рахункам ОСОБА_1 вбачається, що останній отримав кредитну картку, користувався нею (поповнював мобільний телефон, частково погашав заборгованість, тощо) – (а.с. 7-10).
Банківська виписка має статус первинного документу, що вбачається з Переліку типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.12 р. № 578/5, відповідно до якого, до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.
Позичальником використовувалися кредитні кошти та частково погашався борг, проте в добровільному порядку борг повністю не повернутий Банку.
Враховуючи те, що факт отримання відповідачем кредиту, який останній в добровільному порядку не повернув, є доведеним, то право позивача про стягнення тіла кредиту, є порушеним і підлягає судовому захисту.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 92 369,84 грн.
Тому порушене право Банка, в частині стягнення заборгованості за кредитом, підлягає задоволенню судом апеляційної інстанції.

Позов заявлено із посиланням на те, що договором і «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом та відсотків за користування кредитними коштами.
23.05.2018 року відповідач підписав Анкету-заяву, яка не зазначає сплати відсотків за користування кредитними коштами (а.с. 14). 
Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками, Банк, крім розрахунку заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини кредитного договору.
Матеріали справи не містять належних доказів того, що саме із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов позичальник ОСОБА_1 був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов ПриватБанку, а також, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, містили умови, зокрема щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами. 
До правовідносин сторін не може бути застосована ч.1 ст. 634 ЦК України стосовно того, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або в інших стандартних нормах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на сайті: www. privatbank.ua неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з травня 2018 року по серпень 2021 року, тобто Банк мав можливість додати до позовної заяви Витяг з тарифів та Витяг з Умов у будь-якій редакції, у тому числі, що найбільш сприятливі для задоволення позову (а.с. 19-62).
Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України).
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.
Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх позовних вимог надав до суду розрахунок заборгованості (а.с. 5-6), банківську виписку за договором № б/н від 23.05.2018 року у період з 13.04.2018 року по 27.08.2021 року (а.с. 7-11), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картки (а.с. 12), довідку про видачу кредитних карток (а.с. 13), копію Анкети-заяви ОСОБА_1 від 23.05.2018 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 14-15), копію витягу з Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів Банку (а.с. 19-62) та копію паспорту ОСОБА_1 (а.с. 65-66).
Посилання Банку у скарзі на те, що відповідач підписав 29.10.2018 року Паспорт споживчого кредиту простим електронним підписом, в якому зазначені всі оговорені умови кредитування, зокрема, процентна ставка, що є належним доказом погодження сторонами умов договору, не можуть бути прийняті в якості належного та достовірного доказу у розумінні ст.ст. 77, 79 ЦПК України. 
Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що кредитний договір, який укладений між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви від 23.05.2018 року, не містить відомостей про те, що складовою частиною цього договору є зазначений Паспорт споживчого кредиту. З підстав викладеного, вказаний Паспорт не може бути доказом правильності нарахування відсотків за кредитним договором.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду, не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Виходячи з того, що Банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження про конкретно запропоновані відповідачу Умови, Анкета-заява не містить відомостей про домовленості сторін щодо сплати відсотків за користуванні кредитними коштами, а надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть прийматись як стандартна (типова) форма, що встановлена на підтвердження укладення із відповідачем кредитного договору через те, що достовірно не підтверджують вказаних обставин, колегія суддів відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги. 
У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2022 року – скасуванню, з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 92 369,84 грн.
Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне розподілити між сторонами судові витрати.
Так, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню лише на 85,64 %, то з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1 944,28 грн. (2270 х 85,64% = 1944,28), та сплачений при подачі апеляційної скарги у розмірі 2 916,42 грн. (3405 х 85,64% = 2916,42).
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 4 860,70 грн. (2 916,42 + 1944,28 = 4 860,70), як того вимагає ст. 141 ЦПК України. 

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
      
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30 червня 2022 року скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», код ЄРПОУ 14360570, заборгованість за кредитним договором б/н від 23.05.2018 року у розмірі 92 369,84 грн. (дев`яносто дві тисячі триста шістдесят дев`ять гривень 84 копійки). 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», код ЄРПОУ 14360570, судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції у розмірі 4 860,70 грн. (чотири тисячі вісімсот шістдесят гривень 70 копійок). 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 07.11.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду:        С.М. Сегеда        

       Л.А. Гірняк

О.С. Комлева