КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/221/21                                                   Головуючий 1 інстанція - Тиха О.О.
Провадження № 22-ц/824/5616/2022                             Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.

П О С Т А Н О В А
іменем   України
 
09 листопада  2022  року                                                           м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді:             Суханової Є.М.,
суддів:                                   Сушко Л.П., Олійника В.І.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» в особі представника - адвоката Бондаренко Дениса Михайловича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
 
ВСТАНОВИВ:
                  
       У січні 2021 року позивач  ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного  суду м. Києва із позовом до до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
     Свої вимоги обґрунтував тим, що 02.11.2015 року його було прийнято на посаду водія автотранспортних засобів в адміністрацію ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР». 11.12.2020 року його було звільнено з займаної посади за прогул без поважних на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Про звільнення він дізнався 19.12.2020року, отримавши листом наказ про звільнення разом з трудовою книжкою. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки роботодавцем було допущено чисельні порушення вимог чинного законодавства, які полягають у наступному. Так, при прийнятті на роботу він не був ознайомлений з наказом про прийняття на роботу, посадовими обов`язками водія, не проінформований під розписку про умови праці, не ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку.
     При прийнятті на роботу за усним розпорядженням генерального директора  ОСОБА_2 , він був закріплений за транспортним засобом Mercedes-Веnz, державний номер  НОМЕР_1 , який належить товариству та підпорядкований одному з учасників товариства -  ОСОБА_3 . Увесь свій робочий час разом із транспортним засобом він знаходився у розпорядженні ОСОБА_3 , та виконував вказівки останнього, а тому для нього було несподіванкою, коли 19.12.2020 року він поштою отримав наказ про звільнення, оскільки увесь час продовжував працювати водієм та виконувати вказівки  ОСОБА_3 . Про своє звільнення він не був повідомлений, з Актом інвентаризаційної комісії від 11.11.2020 року та Висновком Тимчасової комісії, призначеної для проведення службового розслідування від 10.12.2020 року, на підставі яких генеральним директором ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» Карпенком Р.І., видано наказ про його звільнення, він не ознайомлювався, у порушення вимог діючого трудового законодавства у нього не вимагалися письмові пояснення щодо відсутності на роботі. Натомість, у період з 09.11.2020 року по 13.11.2020 ріквключно він перебував на лікарняному.
      Крім того, відповідачем порушений порядок видачі йому трудової книжки, оскільки згоди на її пересилання поштою він не надавав. У записі у його трудовій за № 20 не зазначено статтю, на підставі якої його звільнено з посади, а зазначений лише пункт 4, що свідчить про певні маніпуляції з боку генерального директора та допущені роботодавцем порушення під час його незаконного звільнення.
      У зав`язку з викладеним просив суд визнати незаконним та скасувати Наказ № 72-к від 11.12.2020 року ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» про його звільнення з посади водія автотранспортних засобів з 11.12.2020 року; поновити його на посаді водія автотранспортних засобів у адміністрації ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР», а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаного з незаконним звільненням, по день ухвалення рішення у справі.
       Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 гудня 2021 року Позов  ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.
       Поновлено ОСОБА_1  на посаді водія автотранспортних засобів у адміністрації Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТРУС-КОНДИТЕР».
      Стягнутоз Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» на користь  ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 56 674 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят чотири) гривні 86 копійок.
      В іншій частині позовних вимог відмовлено.
      Стягнутоз Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» на користь держави судовий збір у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» в особі представника - адвоката Бондаренко Дениса Михайловичаподано апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням усіх обставин справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт зазначає, що оскільки ОСОБА_1 , підтвердив, що отримав автомобіль у товариства у 2017 році, використовував його, факт використання ним автомобіля товариства був доведений, особисто підписував та затверджував умови Договору про повну матеріальну відповідальність, це безумовно підтверджує, що він був ознайомлений з наказами, інструкціями, правилами, положеннями, статутом товариства та відповідно, був ознайомлений з умовами роботи  на товаристві, місцезнаходженням постійного місця роботи на товаристві. Окрім того, ОСОБА_1 , отримував періодично заробітну плату - винагороду від товариства, а отже підтверджував, що був ознайомлений з тим за  виконання яких обов`язків, якої роботи він отрмвав щомісячну винагороду. Факт перебування позивача на лікарняному з 09.11.2020 року, по 13.11.2020 року підтверджує поважність невиконання ОСОБА_1 , посадових обов`язків лише у період з 09.11.2020 року по 13.11.2020 року, однак не підтверджує поважності відсутності на роботі з 03.09.2020 року по 09.11.2020 року та з 14.11.2020 року по 11.12.2020 року.           
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
      Судом першої інстанції встановлено, що Наказом керівника ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» ОСОБА_2, за № 77-к від 30.10.2015 року ОСОБА_1  було прийнято на роботу з 02.11.2015 року та призначено на посаду водія автотранспортних засобів в Адміністрацію ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР»; умови роботи - основна, тривалість робочого тижня - 40 годин.
      Позивач  ОСОБА_1  з зазначеним наказом про прийняття на роботу не ознайомлений.
      02.11.2015 року ОСОБА_1 надано письмову згоду на збір та обробку персональних даних та цього ж дня з  ОСОБА_1  укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким позивач є матеріально відповідальною особою та зобов`язався, зокрема, брати участь в інвентаризації довірених йому грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей.
     11.12.2020року наказом генерального директора ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» ОСОБА_2,за №72-к  ОСОБА_1 звільнено з посади водія автотранспортних засобів відповідно до п.4 статті 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин.
     Підставами звільнення зазначені: Акт інвентаризаційної комісії від 11.11.2020 року, Висновок Тимчасової комісії, призначеної для проведення службового розслідування від 10.12.2020 року.
     Про звільнення було внесено відповідний запис за № 20 від 11.12.2020 рокудо трудової книжки позивача ОСОБА_1 .
     Вказаний Наказ про звільнення  ОСОБА_1 разом з трудовою книжкою останнього ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» було направлено на адресу позивача поштою, що підтверджується матеріалами справи, та отримано останнім 19.12.2020 року, що також не заперечувалося представником відповідача.
     Наказом генерального директора ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» ОСОБА_2,  № 10/09/20/1 від 10.09.2020 року (повторним) на ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» було створено тимчасову комісію з інвентаризації автопарку ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР».
     Як вбачається з Акту інвентаризаційної комісії від 11.11.2020року, наявного у матеріалах справи, останній було складено про те, що водії ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР», зокрема ОСОБА_1 , повідомлений начальником відділу експлуатації автотранспорту ОСОБА_4, телефонограмами та смс-повідомленнями про вимоги Наказу генерального директора ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» ОСОБА_2, № 10/09/20/1 від 10.09.2020 року (повторного), а саме: про необхідність прибути до 18-00 год. 11.11.2020 року разом з отриманою автомобільною технікою до паркомісць на прибудинковій території ТОВ «Бізнес-Центр на Тарасівській» за адресою: м. Київ, вул. Тарасівська, 33, для проведення технічної інвентаризації, перевірки технічного стану і придатності експлуатації автомобільної техніки водіями ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР»; відсторонення від керування автомобілями, що належать ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР», до закінчення інвентаризації; необхідність передачі водіями автомобілів з усіма супутніми документами  ОСОБА_4 ,; довести до відома водіїв, що невиконання вимог наказу є грубим порушенням законних вимог керівництва товариства та в подальшому буде розцінюватися як незаконне заволодіння транспортним засобом товариства.
     Вказаний акт інвентаризаційної комісії від 11.11.2020року підписаний головою комісії ОСОБА_4 , членами комісії  ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та запрошеною особою - консультантом-адвокатом Бондаренком Д.М.
    Крім того, на виконання Наказу № 10/09/20/1 від 10.09.2020 року (повторного) було складено Висновок тимчасової комісії з інвентаризації автопарку ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» від 11.11.2020 року, у якому, зокрема, зазначено, що 11.11.2020 року тимчасовою комісією у період часу з 15-00 год. по 15-45 год. було повідомлено ОСОБА_1 про зміст наказу, необхідність повернути автомобіль Mercedes-Веnz, модель S560, реєстраційний номер НОМЕР_1 , товариству та про відсторонення ОСОБА_1 від керування вказаним автомобілем. На що останній у телефонній розмові повідомив комісію, що не хворіє, автомобіль знаходиться у ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , на ньому не їздить та він доповість ОСОБА_3 , про необхідність повернути автомобіль.
    У висновку також зафіксовано факт того, що  ОСОБА_1 11.11.2020  року до 18-00 год. на роботі не з`явився, автомобіль комісії товариства не передав.
    Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку здійснюється на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.
    Факт перебування позивача  ОСОБА_1 на лікарняному 11.11.2020 року, тобто у той самий день, коли йому необхідно було прибути за визначеною адресою та передати автомобіль для технічної інвентаризації, а також зафіксовано неявку у висновку тимчасової комісії від 11.11.2020року без поважних причин, підтверджується листком непрацездатності серії АДЧ № 611821, виданим КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Оболонського району м. Києва, згідно з яким  ОСОБА_1  у період з 09.11.2020 року по 13.11.2020 рік включно перебував на лікарняному (режим - амбулаторний).
      Таким чином, відсутність позивача  ОСОБА_1 на роботі 11.11.2020 року, його неявка на вимогу керівництва до 18-год. 11.11.2020 року за адресою: м. Київ, вул. Тарасівська, 33, обумовлена поважними причинами - перебуванням на лікарняному.
      Наказом № 1704-1ПК від 17.04.2007 року генерального директора ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» ОСОБА_2, було затверджено наступне: Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників товариства; Інструкція з охорони праці; Інструкція про порядок за дотриманням водіями БДР; Інструкція з проведення медичного огляду; Робоча інструкція водія транспортних засобів категорії «В»; Робоча інструкція водія транспортних засобів категорії «С»; Інструкція з вступного інструктажу з питань охорони праці; Положення про порядок проведення службового розслідування і розбору ДТП.
      Зокрема, у п. 1.6 Інструкції з охорони праці визначено, що робочим місцем робітника, за яким він здійснює службові обов`язки, визначено місцезнаходження товариства, та може бути окремо визначено наказом керівника товариства.
     Наказом № 0201-1ПК від 02.01.2019 року генерального директора ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» ОСОБА_2, було затверджено Робочу інструкцію водія автотранспортного засобу. Крім того, у наказі зазначено про необхідність доведення змісту інструкції до відома усіх водіїв товариства, без ознайомлення з якою заборонено допуск водіїв до експлуатації автотранспорту.
     За положеннями вказаної Інструкції водій автотранспортних засобів підпорядковується безпосередньо керівництву підприємства (п.1.5); внутрішніми документами, які регламентують діяльність водія, є Статут підприємства, накази і розпорядження генерального директора підприємства, робоча інструкція водія, Правила внутрішнього трудового розпорядку (п.3.2); режим роботи водія визначається згідно з Правилами внутрішнього трудового розпорядку (п.5.1).
     Додатком до цієї Інструкції, зокрема, є Робоча інструкція водія автотранспортного засобу  ОСОБА_1 , що використовує автомобіль Mercedes-Веnz, модель S560, реєстраційний номер  НОМЕР_1 .
     Як вбачається з матеріалів справи, а саме: Листа ознайомлення з Інструкціями водіїв ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» від 02.01.2019 року, зокрема, Інструкцією з охорони праці, додатком до якої є Правила внутрішнього трудового розпорядку, та Робочою інструкцією водія автотранспортного засобу, позивач  ОСОБА_1 з жодною Інструкцією, якою регламентовано роботу на ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР», не ознайомлений.
     Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанціїпро недоведеність відповідачем факту ознайомлення позивача з умовами роботи останнього, позивачу не було визначене його постійне місце роботи із зазначенням періоду часу перебування в цьому місці, зокрема, як наголошував у судовому засіданні представник відповідача - за місцезнаходженням товариства.
      ОСОБА_1 не був ознайомлений з необхідністю увесь час перебувати в офісі за місцезнаходженням товариства, протягом усього періоду роботи на товаристві він був особистим водієм учасника товариства ОСОБА_3 , та виконував розпорядження останнього і лише після виникнення корпоративного конфлікту керівництвом були ініційовані службові перевірки та його звільнено з посади водія.
      За відсутності належних і допустимих доказів виконання відповідачем визначеного ст.29 КЗпП України обов`язку із визначення робочого місця позивача і визначення останнього саме за місцезнаходженням підприємства - ТОВ «ПЕТРУС-КОНДИТЕР», сам факт порушення трудової дисципліни відсутній, оскільки не може бути поставлено в провину працівнику відсутність на робочому місці, місцезнаходження якого йому не повідомили. 
     Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
    Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
     Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.      
     Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
     Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
     Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.
     Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
     Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
     Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема, за п. 4 ст.40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
     Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
      Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.
      Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.
      Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.
      Згідно із статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
      За змістом статті 29 КЗпП України до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором (крім трудового договору про дистанційну роботу) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: 1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та поінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, на якому він працюватиме, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з питань техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.
      За змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
      Частиною 2 статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
       Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
        Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
      Пунктом 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
       При цьому згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка відповідно до п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.
      Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про часткове задоволення позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону.
     Отже, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною відповідача спірних правовідносин та положень ЦПК України, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України як підстави для скасування рішення суду.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у скарзі, апеляційний суд не знаходить.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТРУС-КОНДИТЕР» в особі представника - адвоката Бондаренко Дениса Михайловича -залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року -  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повна постанова складена  09.11.2022.

Головуючий:                                                  Є.М. Суханова
 
Судді:                                                               Л.П. Сушко
 
                                                                          В.І. Олійник