Постанова                                                   
Іменем  України 
 
07 грудня 2022 року
м. Київ
 
справа № 298/825/15-ц
провадження № 61-7567св22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,  Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк», 
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2019 року у складі судді Лютянської М. С. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 16 червня 2022 року у складі колегії суддів: Бисага Т. Ю., Джуги С. Д., Кожух О. А., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,       ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.  
 
В обгрунтування позову посилалось на те, що 28 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (далі - ВАТ «Банк Універсальний»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній було надано кредит у сумі 30 000 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами 11,95 % річних. 
 
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 28 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
 
Крім цього, 28 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед банком  за виконання позичальником ОСОБА_1  в повному обсязі усіх обов`язків, що виникли з кредитного договору від 28 вересня 2007 року.
 
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 17 липня 2015 року становить                              26 662,73 доларів США, з яких: прострочена заборгованість - 578,55 доларів США; сума дострокового стягнення кредиту - 25 942,92 доларів США; проценти - 54,81 доларів США; підвищені проценти - 86,45 доларів США.
 
Посилаючись на викладені обставини, банк просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь вказану заборгованість за вищевказаним кредитним договором та понесені у справі судові витрати. 
 
Справа розглядалась судами неодноразово.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 16 червня 2022 року, у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що банк просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 28 вересня 2007 року в іноземній валюті - доларах США, однак позивачем суду не надано доказів наявності у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.
Крім цього, відмовляючи у задоволенні позову, суди прийняли до уваги висновок судової бухгалтерсько-економічної експертизи № 3092 від 20 травня 2019 року, призначеної за клопотанням представника відповідачів ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від              16 травня 2018 року.
Суди зазначили, що із вказаного експертного висновку вбачається, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ «Універсал Банк» не відповідає умовам укладеного між вказаними сторонами графіку погашення кредиту та розрахунковим документам (первинним бухгалтерським документам) щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором.
Також встановлено, що заборгованість позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ «Універсал Банк» станом на дату, заявлену позивачем за умовами кредитного договору № 06/1814 К-07 від 28 вересня 2007 року та графіку погашення кредиту за цим кредитним договором становить 22 500,11 дол. США.
Крім того, згідно висновку експерта № 3092 від 20 травня 2019 року встановлено, що банком при видачі кредиту відповідачам не дотримано «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254. Зокрема, на копії заяви на видачу готівки №100 3474 від 28 вересня 2007 року ЗФ ВАТ «Банк Універсальний» відсутній підпис одержувача коштів. Також на меморіальному валютному ордері № 100 3474 від 28 вересня 2007 року ЗФ ВАТ «Банк Універсальний» відсутній підпис відповідальної особи та відсутній штамп банку.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
03 серпня 2022 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Великоберезнянського районного суду від  17 грудня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від                   16 червня 2022 року.
 
В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове судове рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
30 вересня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2022 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Встановлено, що 28 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та                   ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній було надано кредит у сумі 30 000 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами 11,95 % річних та кінцевим терміном повернення                       27 вересня 2037 року.
Пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до Графіку погашення заборгованості по кредиту (Додаток № 1), який є невід`ємною частиною даного договору.
Відповідно до Графіку погашення заборгованості по кредиту (Додаток № 1) сума щомісячного платежу у період з 10 листопада 2007 року по 27 вересня 2037 року становить 83,33 доларів США.
Підпунктом 7.1.2. кредитного договору визначено, що при зміні облікової ставки НБУ, інфляційного індексу чи кон`юктури ринку попиту на кредитні ресурси Банк має право переглянути встановлену п.1.1. процентну ставку за користування кредитом, про що повідомляє Позичальника в письмовій формі за 10 календарних днів до дня встановлення нової ставки.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 вересня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, згідно з яким останній зобов`язався відповідати перед кредитором за невиконання боржником зобов`язань передбачених кредитним договором.
06 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 28 вересня                     2007 року, відповідно до якої сторони домовилися, що починаючи з 11 квітня 2008 року виконання сторонами своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором має здійснюватися в порядку та на умовах, визначених цією додатковою угодою.
Зокрема, додатковою угодою було уточнено порядок погашення грошових зобов`язань позичальника перед банком, визначений порядок дострокового погашення боргу, уточнено порядок зміни процентної ставки. При цьому сторони погодили, що протягом дії цього договору може бути змінено розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин: у разі зміни НБУ розміру чинної ставки та/або у разі запровадження адміністративних та/або інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку, та/або у випадку зміни ставок LIBOR, EURIBOR, та/або в інших випадках, якщо Банк обґрунтовано вважає, що така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів Банка. 
Про зміну процентної ставки Банк має повідомити Позичальника письмово: не менше ніж за 15 календарних днів до дати зміни розміру процентної ставки; протягом 7 календарних днів з дати набрання чинності нового розміру процентної ставки.
Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від       16 травня 2018 року у справі призначено судову бухгалтерсько-економічну експертизу.
Згідно з висновком експерта № 3092 від 20 травня 2019 року наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ «Універсал Банк» не відповідає умовам укладеного між вказаними сторонами графіку погашення кредиту та розрахунковим документам (первинним бухгалтерським документам) щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором. 
Відсоткова ставка ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором № 06/1814 К-07 від 28 вересня 2007 року, яка застосована у розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_1 станом на 17 липня 2017 року становить 11,95 %.  
Заборгованість позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ «Універсал Банк» станом на дату, заявлену позивачем за умовами кредитного договору                          № 06/1814 К-07 від 28 вересня 2007 року та графіку погашення кредиту за цим кредитним договором становить 22 500,11 доларів США.
Внаслідок укладення 06 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та позичальником ОСОБА_1 додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 06/1814 К-07 від 28 вересня 2007 року не збільшився обсяг відповідальності поручителя, оскільки сума кредиту не збільшувалась, відсоткова ставка не змінювалась, відповідальність позичальника за прострочення платежу не змінилась.
Крім того, із дослідницької частини висновку експерта №3092 від 20 травня 2019 року вбачається, що банком при видачі кредиту відповідачам не дотримано «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254. Зокрема, на копії заяви на видачу готівки №100 3474 від 28 вересня 2007 року ЗФ ВАТ «Банк Універсальний» відсутній підпис одержувача коштів. Також на меморіальному валютному ордері № 100 3474 від 28 вересня 2007 року ЗФ ВАТ «Банк Універсальний» відсутній підпис відповідальної особи та відсутній штамп банку.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України).
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив, зокрема, з того, що ПАТ «Універсал Банк» просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 28 вересня 2007 року в іноземній  валюті - доларах США, однак не надав суду доказів наявності у нього ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.
 
Колегія суддів не може погодитись із вказаними висновками судів попередніх інстанцій з наступних підстав.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Відповідно до статті 5 Декрету № 15-93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту другого статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України.
Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.
Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у пункті 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України.
Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.
Відповідно до вимог підпункту «в» пункту четвертого статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України індивідуальної ліцензії потребують операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують установлені законодавством межі, які законодавством не встановлені.
Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, а саме отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов`язані з іноземною валютою.
Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу Національного банку України на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19).
Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).
З матеріалів справи також вбачається, що Національний банк України                       04 грудня 2001 року видав ВАТ «Банк Універсальний» банківську ліцензію                 № 92  на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Дозвіл № 92-1 на право здійснювати банківські операції, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», згідно з Додатком до цього дозволу.
 
Додатком до Дозволу № 92-1 від 04 грудня 2001 року передбачено перелік операцій, які має право здійснювати ВАТ «Банк Універсальний», у тому числі:  ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.
 
Отже, на момент укладення кредитного договору від 28 вересня 2007 року ВАТ «Банк Універсальний» мало банківську ліцензію Національного банку України і всі до неї додатки, у тому числі на операції з валютними цінностями, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.
 
Таким чином, використання банком іноземної валюти як засобу платежу за кредитним договором відповідало вимогам чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства.
 
У справі, яка переглядається, також встановлено, що 08 липня 2009 року змінено найменування позивача з ВАТ «Банк Універсальний» на ПАТ «Універсал Банк», а відтак зазначені вище документи, видані НБУ, є чинними і щодо ПАТ «Універсал Банк».
 
Апеляційний суд при апеляційному перегляді справи на зазначене належної уваги не звернув.
 
Разом із цим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, суди попередніх інстанцій також виходили з того, що розрахунок заборгованості позичальника перед банком не відповідає умовам графіку погашення кредиту та розрахунковим документам (первинним бухгалтерським документам) щодо видачі та погашення кредиту.
 
До такого висновку суди дійшли виключно на підставі висновку судової бухгалтерсько-економічної експертизи № 3092 від 20 травня 2019 року, призначеної ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2018 року за клопотанням представника відповідачів.
 
Проте з такими висновками погодитися не можна.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Згідно положень статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
 
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.
 
У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Відповідно до статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).
Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. 
 
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Верховний Суд вважає безпідставними посилання судів, як на підставу для відмови у задоволенні позову банку, на висновок судово-економічної експертизи № 3092 від 20 травня 2019 року, оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а не висновком експертизи, який оцінюється на рівні з іншими доказами та не має для суду наперед встановленого значення (стаття 110 ЦПК України). 
У справі, яка переглядається, встановлено, що умовами укладеного                              28 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 кредитного договору та укладеної до нього додаткової угоди визначені розмір наданих кредитних коштів, розмір відсотків, які підлягають сплаті за користування вказаними коштами, порядок та строки погашення кредиту та інші істотні умови, передбачені цивільним законодавством. 
Апеляційний суд також не врахував, що факт отримання коштів позичальником ОСОБА_1 не оспорювався, договір нею частково виконувався, недійсним кредитний договір або його окремі умови у судовому порядку не визнавались, а згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Разом із тим, розрахунок заборгованості, наданий банком, судами в достатній мірі не досліджувався, не перевірено належним чином доводи відповідачів щодо спростування указаного позивачем розміру заборгованості.
При цьому слід ураховувати, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, надані банком виписки за рахунками позичальника повинні бути досліджені судами з наданням оцінки у сукупності з іншими зібраними у справі доказами на предмет обставин видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку позивача.
При цьому суд апеляційної інстанції вказані виписки не дослідив, не встановив дійсного розміру кредитної заборгованості та не визначив обсягу відповідальності боржників.
За таких обставин апеляційний суд суд дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для стягнення кредитної заборгованості.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.
Згідно частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції, не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані у цій постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.
 
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 16 червня 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                               А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко 
 
В. М. Коротун
 
М. Ю. Тітов