ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                                                    Головуючий І інстанції: Мороко А.С.
26 жовтня 2022 р. 	Справа № 520/8257/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Курило Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року  по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В с т а н о в и в:
13.05.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган), які полягають в перерахунку його пенсії, виходячи з 70% грошового забезпечення з 01.01.2018 року;
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у виплаті лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018  року з 01.01.2019 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплачувати йому пенсію у розмірі 71% грошового забезпечення з 01.01.2018 року, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року однією сумою;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплачувати йому пенсію у розмірі 71% грошового забезпечення з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року однією сумою;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати та виплатити йому компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 року згідно з постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 року.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області як отримувач пенсії, призначеної на умовах Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ в редакції, що була чинною на час виникнення спіних правовідносин).
Протиправні дії відповідача полягають у перерахунку його пенсії з 01.01.2018 року в розмірі 70 % грошового забезпечення. Також, вказав, що відповідач протиправно зменшив суми підвищення пенсії із 100 % до 50 % - з 01.01.2018 року та до 75 % з 01.01.2019 року.
          Крім того, позивач зазначив, що його право на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 01.01.2018 року, з урахуванням вже сплачених сум, має визначатися та визначається безпосередньо Законом № 2262-ХІІ, отже підпадає під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності» і відповідні суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку слід вважати «майном» у значенні цього положення, отже невиплата вказаних сум є втручанням у право позивача на мирне володіння майном. 
Також, позивач вказує, що ГУ ПФУ в Харківській області зобов`язаний нарахувати та виплатити їй компенсацію втрати частини доходів з виплати сум пенсії у заниженому розмірі.
Заперечуючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , у відзиві ГУ ПФУ в Харківській області вказує, що з 01.01.2018 року пенсію позивача перераховано відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-XII та постанови КМУ № 103, з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 01.03.2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – постанова КМУ № 704). Виплата пенсії проводилась відповідно до п. 2 постанови КМУ № 103.
Відповідач посилається на положення ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-XII (в редакції Закону №1166 від 27.03.2014 року, що діяла на час проведення перерахунку), відповідно до якої максимальний розмір пенсії, обчислений до цієї статті не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення. Також, відповідач вказав, що дії управління щодо проведення перерахунку пенсії за рахунок виплати 50 % та 75 % суми підвищення пенсії не можуть вважатися протиправними, оскільки перерахунок проведено на виконання п. 2 постанови КМУ від 21.02.2018 року № 103.
З метою врегулювання питання виплати пенсій у 2019 року та у 2020 роках прийнято постанови Кабінету Міністрів України № 804 від 14.08.2019 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та № 1088 від 24.12.2019 року «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян», якими врегульовано виплату пенсій в межах бюджетних коштів.
Відповідач, як територіальний орган виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, не має підстав здійснювати перерахунок і виплату пенсії позивачу без врахування положень Порядку № 45 та постанов КМУ № 103, № 804, № 1088.
Також, відповідач вказує, що позовні вимоги щодо компенсації втрати частини доходу є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки на цей час між сторонами існує спір про перерахунок пенсії, заборгованість по пенсії не нараховувалась та не виплачувалась, а відтак, компенсація не могла бути нарахована та виплачена.
Щодо зобов`язання здійснити виплату пенсії однією сумою, відповідач вказує, що кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення, адже метою судового захисту є спонукання владного суб`єкта до належного виконання адміністративних функцій у повному обсязі, що у даному конкретному випадку полягає у проведенні розрахунку за усією належною до одержання сумою пенсії.
          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
          Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 71 % грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення з 01.01.2018 року.
          Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 71 % грошового забезпечення з 01.01.2018 року.
          Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати 75 % суми підвищеної пенсії з 05.03.2019 року згідно постанови Кабінету Міністрів України  № 103 від 21.02.2018 року.
          Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 05.03.2019 року в розмірі 71 % грошового забезпечення, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії.
          Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 року згідно з постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 року.
          В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
          Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області судовий збір у розмірі 908 грн.
          Висновок суду вмотивований тим, що у зв`язку зі скасуванням п. 2 Постанови № 103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії - скасовано.
          Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою, суд вказав, що спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно. У разі набрання чинності рішенням суду перерахування донарахованих сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
          Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача виплачувати пенсію в майбутньому, суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
          Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище. Отже, заявлена позивачем вимога є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.
          Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 року згідно з постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 року, суд вказав, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
          Оскільки судом встановлено, що право позивача на перерахунок пенсії порушено з 01.01.2018 року, отже позовні вимоги в частині нарахування і виплати компенсації втрати частини доходу з 01.01.2018 року підлягають задоволенню.
          Не погоджуючись із судовим рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції засад верховенства права та вимог матеріального і процесуального права, на підставі неналежних та недопустимих доказів, з наданням доказам і поясненням відповідача наперед встановленої сили, з без мотивованим відхиленням доказів та доводів позивача, які тне піддавались всебічному, повному та об`єктивному дослідженню, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , просить частково скасувати судове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог і ухвалити у відповідній частині нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. 
          Аналізуючи судові рішення, скаржник вказує на хибність висновку суду про те, що нарахування та здійснення виплати пенсії у розмірі 100 відсотків перерахованих сум пенсійний орган має право здійснювати лише з 05.03.2019 року, тобто після скасування п. 1, 2 постанови КМУ № 3.
           Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи. 
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).
          За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід частково скасувати, з наступних підстав.
           Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років, яка призначена в порядку та на умовах Закону № 2262-ХІІ (а.с. 8).
21.02.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», пунктами 1, 2 якою визначено:
Перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 01.03.2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.08.2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»
Виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 року у таких розмірах:
з 01.01.2018 року - 50 відсотків;
з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 75 відсотків;
з 01.01.2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.
Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45 (далі - Порядок № 45).
Після виконання алгоритму дій, передбачених Порядком № 45, та надходження до пенсійного органу довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії, відповідачем з 01.01.2018 року проведений перерахунок пенсії позивача, виплата якої здійснювалася відповідно до положень постанови КМУ № 103.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року, що набрало законної сили 05.03.2019 року, по справі № 826/3858/18 визнані протиправними та нечинними п.п. 1 та 2 і зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45, що були внесенні постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103.
          З довідки ГУ ФПУ в Харківській області від 25.01.2021 року № 435 вбачається, що згідно постанови КМУ № 103 підвищення пенсії позивача з 01.01.2018 року складає 2.268,22 грн., з них виплачується з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року щомісячно 50% від підвищення 1.134,11 грн., з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року щомісячно 75% від підвищення 1.701,17 грн., з 01.01.2020 року щомісячно 100% від підвищення 2.268,22 грн. (а.с. 8).
          Відмовляючи в задоволені вимог позивача ОСОБА_1 фактично про зобов`язання відповідача, після правильного обчислення розміру його пенсії, а саме, - з розміру 71 відсоток грошового забезпечення, здійснити з 01.01.2018 року до 05.03.2018 року виплату, перерахованої відповідно до п. 1 постанови КМУ № 103 підвищеної пенсій, в розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, суд першої інстанції зазначив про те, що лише 05.03.2019 року, зокрема, пункти 1 та 2 означеної вище постанови були скасовані судовим рішенням і саме з цієї дати у пенсійного органу виник обов`язок проведення пенсійних виплат позивачу у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії. 
          Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
За приписами ч. 3 ст. 52 Закону № 2262-XII, - виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.
          Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 року у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 року у справі № 160/1088/19, постанова  Великої Палати Верховного Суду 09.06.2022 у справі № 520/2098/19).
Отже, з огляду на визначені в ч. 3 ст. 7 КАС України правила, а також враховуючи положення ч. 3 ст. 52 Закону № 2262-XII, встановлене судом право позивача на обчислення розміру пенсії, виходячи з 71 відсоток грошового забезпечення, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги в частині, якою скаржник просить скасувати судове рішення про відмову в задоволення вимоги про зобов`язання відповідача - перерахувати та виплачувати йому пенсію у розмірі 71% грошового забезпечення з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з 01.01.2018 року до 05.03.2019 року, оскільки положення п. 2 постанови КМУ № 103 не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, - приписами ч. 3 ст. 52 Закону № 2262-XII, скасовує судове рішення в цій частині та приймає нове судове рішення про задоволення означених вимог ОСОБА_1 .
Колегія суддів зауважує, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо скасування судового рішення в частині, якою судом відмовлено в задоволені вимог про визнання  протиправними дій відповідача, які полягають у виплаті лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з 01.01.2018 року та лише 75% суми підвищеної пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з 01.01.2019 року, за текстом апеляційної скарги скаржником не вмотивовані.
Колегія суддів зауважує, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо скасування судового рішення в частині, якою судом відмовлено в задоволені вимог про зобов`язання відповідача здійснити йому виплату перерахованих сум пенсії однією сумою за текстом апеляційної скарги не мають обґрунтування.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно із положеннями ст. 129 Конституції України однією із основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Зазначені норми Основного Закону України знайшли свої відображення у процесуальному законодавстві, зокрема у ст. 14 КАС України, відповідно до приписів яких, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 року № 5-рп/2013).
На реалізацію положень ст. 129-1 Конституції України, Верховною Радою України прийнято, зокрема, Закон України від 05.06.2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI) та Закон України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині судового рішення також вказується про порядок і строк виконання судового рішення.
Отже, розгляд питання щодо порядку і строку виконання судового рішення у такому випадку обумовлюється певною необхідністю.
Колегія суддів зауважує, що обов`язок виконати судове рішення виникає у відповідача одразу ж після набрання цим рішенням законної сили незалежно від того чи виданий судом виконавчий документ для його примусового виконання.  
Колегія суддів також зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Зазначаючи про необхідність судового захисту саме в означений спосіб - здійснити виплату суми пенсії, яка буде обчислена пенсійним органом під час виконання судового рішення по цій справі, однією сумою, позивач не вказав про наявність фактичних та непереборних обставин (відповідно не надала доказів в їх обґрунтування), які унеможливлять виконання відповідачем судового рішення, постановленого на його користь, саме в означений спосіб. 
Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, а бюджетом Пенсійного фонду України на 2021 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 року № 126, на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачено 360,0 млн гривень.
Таким чином, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_1 в цій частині.
          Інші доводи апеляційної скарги позивача означених висновків колегії суддів не спростовують.
          При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).   
          Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.          
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року скасувати в частині, якою судом відмовлено у задоволені вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 71 відсоток грошового забезпечення з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з 01.01.2018 року по 05.03.2019 року, з прийняттям нового судового рішення про задоволення означених вимог.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 71 відсоток грошового забезпечення з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з 01.01.2018 року по 05.03.2019 року.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	Л.В. Курило    А.О. Бегунц