Справа № 753/7962/22                                      Головуючий в суді І інстанції - Коляденко П.Л.
Провадження  № 33/824/3139/2022                                                         Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія:ч.1 ст.173-2 КУпАП

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К  Р А Ї Н И
 
26 жовтня 2022 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року, - 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року 
 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину 2018 р.н., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-
 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 гривень.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.
 
Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те що, він 18.07.2022 року о 10 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї співмешканки - ОСОБА_2 , що виразилося у тому, що він, під час сварки з останньою, погрожував їй словесно та переслідував, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням  ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року.
Свої вимоги мотивує тим, що рішення суду є необґрунтованим та постановлене з порушенням приписів КУпАП. 
Апелянт вказує, що надані показання ОСОБА_2 до суду відносно нього взагалі є неправдивими. Щодо зламаного телефону заявниці та отримання доступу до її банківського рахунку, то вказане взагалі не відповідає дійсності. Так як, заявниця попросила налаштувати її айклауд в телефоні, що і ОСОБА_1 допоміг зробити, однак, ніякого доступу до дзвінків, смс повідомлень, банківського рахунку не мав. Сварка відносно якої на нього було складено адміністративний протокол не вчиняв, взагалі після повернення ОСОБА_2 з Польщі, чекав її біля дому в автомобілі щоб глянути їй у вічі і запитати чому вона перестала спілкування після стількох років сумісного життя.  
Апелянт зазначає, що не дивлячись на всі ті образи та обмани ОСОБА_2 в його сторону, останній ніяких сварок та тим більше домашнього насильства не вчиняв. 
Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом не було належним чином досліджено докази і не надано їм жодної оцінки, що свідчить про порушення ст.252 та ч.2 ст.279 КУпАП. 
На думку апелянта, наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується  наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
 
ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду апеляційної інстанції клопотань про розгляд апеляційної скарги без його участі не надавав..
Із огляду на зазначене, апеляційний суд враховує вимоги п.п.4, 6 ст.294 КУпАП щодо строків апеляційного перегляду та необов`язкової присутності при розгляді справи належним чином повідомленої особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .
 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Правовими приписами ч.1 ст.173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
В апеляційні скарзі ОСОБА_1 зазначив, що обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та в поясненнях ОСОБА_2 не відповідають дійсності.
Однак, такі доводи ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції сприймає критично, оскільки вони спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення та вважає таку позицію обраною лінією захисту особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 26 липня 2022 року серії ВАБ № 455013, ОСОБА_1 18.08.2022 року о 10 год.00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї співмешканки - ОСОБА_2 , що виразилися у тому, що він, під час сварки з останньою, погрожував їй словесно та переслідував.
Як вбачається з п.14 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що жодних сімейних сварок із потерпілою не було, станом на 18.07.2022 року вони вже розійшлися і не жили разом. Того ж дня, дізнавшись, що ОСОБА_2 повернулася до України, вирішив глянути їй в очі. Зустрів її на вулиці, знаходячись в автомобілі , не виходячи з нього запитав як у неї справи та чому вона не хоче глянути йому в очі, однак вона одягла темні окуляри, та сказала, що зараз зламає йому скло, на цьому їх зустріч закінчилася. Вказував, що домашнього насильства не скоював.
ОСОБА_2 в суді першої інстанції підтримала викладені обставини в протоколі, та зазначила, що зранку 18.07.2022 йшла по вулиці, де ОСОБА_1 почав переслідувати її на автомобілі, при цьому відкривши вікно та висловлював погрози та образи в її сторону. Водночас вказує, що ОСОБА_1 постійно їй погрожує, зламав її сторінки в соціальних мережах та зламавши її попередній номер телефону мав доступ до її банківського рахунку.  На постійній основі дзвонить та пише не пристойні речі їй та її дитині. На різних порно - сайтах залишає її фото та вказує телефон.
При цьому, потерпілою також було долучено до матеріалів справи роздруківку смс-повідомлень, які було надіслано їй ОСОБА_1 , аналіз яких свідчить про те, що вони містять образи в бік потерпілої, нецензурні вирази 
Матеріали справи містять заяву на ім`я начальнику Дарницького УП ГУНП у місті Києві полковнику поліції О. Гудими від ОСОБА_2 , де остання зазначає, що колишній співмешканець постійно погрожує її, переслідує, зламує соціальні мережі. Пише непристойні речі дитині ОСОБА_2 на офіційній сторінці компанії, де раніше працювала потерпіла, пише в коментарях нецензурні слова. Залишив дані з фото ОСОБА_2 на порно - сайтах. З грудня  2021 року та по теперішній час здійснює тиск на потерпілу та її сім'ю.
З рапорту оперативного чергового Дарницького УП ГУПН в м. Києві вбачається, що 18.07.2022 надійшла заява до Дарницького УП від заявниці ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , мобільний телефон  НОМЕР_1 про те, що з початку грудня 2021 року по теперішній час колишнім співмешканцем гр.. ОСОБА_1 1982 року народження, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті не признаних стосунків, ревнощів, виникають конфлікти.
Враховуючи вказані докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку факт погроз та переслідування потерпілої ОСОБА_2 , яка вказала, що такі дії негативно впливають на її моральний стан, зокрема у день та час, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, свідчать про вчинення ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 дій психологічного характеру, які завдали шкоди психічному здоров`ю останньої, та доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Так, суддя першої інстанції, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 дослідив докази, які наявні в матеріалах справи, дав цим доказам належну оцінку та виклав у постанові висновки щодо винуватості особи з посиланням на конкретні докази та вимоги закону.
Відповідно до п.6 ч.3 ст.6 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017, до інших органів та установ, на які покладаються функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, належать в тому числі і суди.
У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Попри невизнання вини ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.173-2 КУпАП є обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини справи, є голослівними та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи.
У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. 
Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу дотримані у повній мірі. 
Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.
Із огляду на вищезазначене, постанова районного суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, - 
 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року щодо    ОСОБА_1  - без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду                                                                                  В.О.  Габрієль