ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 вересня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 340/10377/21	

головуючий суддя І інстанції – Пасічник Ю.П.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційні скарги     ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 року в адміністративній справі №340/10377/21 за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області,  в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані 42 дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018 роки 05 липня 2021 року при проведенні розрахунку при звільненні зі служби в поліції;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015,2017,2018 роки за 42 календарні дні невикористаної відпустки;
- збов`язати Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки проведення повного розрахунку при звільненні починаючи з 06 липня 2021 року по день фактичного проведення розрахунку. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані 42 дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018 роки 05 липня 2021 року при проведенні розрахунку при звільненні зі служби в поліції.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1  грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015,2017,2018 роки за 42 календарні дні невикористаної відпустки.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що дія Закону України «Про соціальний і правовий  захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюється на Національну поліцію України.
ОСОБА_1 , також не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення в частині позовних вимог, в задоволені яких було відмовлено  та в цій частині прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у зв`язку з порушеннями прав та інтересів позивача на корсить позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки проведення повного розрахунку при звільненні. Зауважено про безпідставність відмови у стягненні правничої допомоги.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційних скарг та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останніх, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна  скарга Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області підлягає залишенню баз задоволення, а апеляційна скарга   ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Як було встановлено судом першої інстанції, позивач, з 07.11.2015 по 02.07.2021 проходив службу в Національній поліції.
20 жовтня 2015 року позивач набув статусу учасника бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1 .
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області №259 о/с від 02.07.2021 позивача звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію".
Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.
Відповідач листом від 17.09.2021 відмовив позивачу у виплаті грошової компенсації за невикористанні календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій,  зазначивши про безпідставність вимог останнього.
Не погодившись з вказаними доводами відповідача, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та частково взадовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки. Оскільки відповідач не провів повного розрахунку з позивачем то позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки проведення повного розрахунку при звільненні починаючи з 06 липня 2021 року по день фактичного проведення розрахунку є передчасними. Зауважено, що позивачем до матеріалів справи долучено "Опис робіт, що підлягають виконанню адвокатом за договором про надання правничої допомоги від 05.08.2021р. №0508/01" в якому зазначено лише кількість витрачених годин, але не зазначено вартість виконаних робіт, а тому суд не знайшов підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу.
Суд апеляційної інстанції частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Положеннями статті 4 Закону України «Про відпустки» передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до ст. 16- 2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 № 260, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).
Вказаний нормативно-правовий акт визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Так, приписами п. 8 розділу III Порядку № 260 поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.
Водночас, положеннями абзаців сьомого та восьмого пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Зі змісту зазначених правових приписів Порядку № 260 вбачається, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація в разі звільнення за невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Однак, положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, саме лише за цей рік.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 31.05.2021 року по справі № 200/13837/19-а, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Таким чином, з огляду на вказані правові приписи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2021 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки проведення повного розрахунку при звільненні починаючи з 06 липня 2021 року по день фактичного проведення розрахунку, колегія суддів зазначає наступне.
Позивач стверджує, що оскільки з ним при звільненні не проведено повний розрахунок, а саме не виплачена грошова компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, відповідач повинен нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену статтею 117 КЗпП України, у вигляді відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно точно визначити період такої затримки. Для точного визначення періоду затримки розрахунку при звільненні необхідно встановити день фактичного розрахунку, як кінцеву дату нарахування середнього заробітку за весь час затримки всіх виплат при звільненні.
Відтак, оскільки відповідач не провів повного розрахунку з позивачем, то колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки проведення повного розрахунку при звільненні починаючи з 06 липня 2021 року по день фактичного проведення розрахунку є передчасними.
Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем до суду були подані копії договору про надання юридичних послуг від від 05.08.2021 року № 0508/01, опис робіт, що підлягають виконанню та квитанцію до прибуткового касового ордера від 13.08.2021 року № 1308/01.
Відповідно до опису робіт, що підлягають виконанню, адвокатом були надані наступні послуги позивачу: попередня консультація – 1 година; підготовка та направлення адвокатського запиту – 0.5 годин; підготовка заяви – 0.5 години; консультація після збору інформації – 1 година; підготовка позовної заяви – 3 години; підготовка відповіді на відзив – 2 години. Сума гонорару становить 10000.00 грн.
Так, судом першої інстанції було зазначено, що зважаючи на те, що позивачем до матеріалів справи долучено "Опис робіт, що підлягають виконанню адвокатом за договором про надання правничої допомоги від 05.08.2021р. №0508/01" в якому вказана лише кількість витрачених годин, але не зазначено вартість виконаних робіт, відсутні підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу.
Однак, як вбачається з договору про надання правової допомоги, розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі (10000.00 грн.) та не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним, що свідчить про безпідставність наведених висновків суду першої інстанції.
Перевіривши зміст наведених документів, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 10000.00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатським бюро послуг позивачу, з урахуванням часу, витраченого на виконання відповідних робіт (послуг), а тому розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу за період розгляду справи в суді першої інстанції у співмірності до наданих послуг становить 3000.00 грн.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області підлягає залишенню баз задоволення, а апеляційна скарга   ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні правничої допомоги з прийняттям нової постанови в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст.  315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 року в адміністративній справі №340/10377/21– скасувати в частині відмови у стягненні правничої допомоги та в цій частині прийняти нову постанову, якою  стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові  витрати  на  правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.  
В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 року в адміністративній справі №340/10377/21 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених       п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.          

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко