УХВАЛА
 
30 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 308/3329/16
провадження № 51-1820 ск 22
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                          ОСОБА_3., 
суддів                                       ОСОБА_4, ОСОБА_5.,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2020 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 17 березня 2022 року,
 
в с т а н о в и в:
Ухвалою Касаційного кримінального суду від 27 червня 2022 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також засудженому було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скарга буде повернута.
 
На виконання вищезазначеної ухвали засуджений повторно звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, проте, вказаних в ухвалі недоліків повністю не усунув.
 
Кримінальним процесуальним кодексом визначено, що касаційна скарга має відповідати вимогам, зазначеним в ст. 427 КПК, і в разі недодержання суб`єктом звернення цих вимог, суд касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 429 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки та встановлює строк, необхідний для їх усунення. 
 
Залишаючи касаційну скаргу засудженого без руху, колегія суддів в ухвалі від                     27 червня 2022 року встановила, що скарга подана без додержання пунктів 1, 3, 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК, згідно з якими в касаційній скарзі зазначається судове рішення, що оскаржується, обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
 
Проте, як вбачається з нової скарги, ОСОБА_1 не усунув порушення п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК, відповідно до якого у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції. В порушення цієї норми, засуджений повторно адресує касаційну скаргу Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 33 КПК, оскільки кримінальне провадження у касаційній інстанції здійснює Верховний Суд.
 
Також засудженому було роз`яснено, що згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК його касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
 
Зазначено, що посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції. 
 
Колегія суддів, серед іншого, звернула увагу засудженого на те, що доводи його касаційної скарги фактично зводяться до вказівок на неповноту судового розгляду, незгоди з наданою судами оцінкою доказам та, по суті, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
 
Засудженому було зауважено, що він, обмежившись загальними фразами, не конкретизував, яких саме істотних порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій. Зокрема, не обґрунтував, у чому саме полягали такі порушення, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених цими судами судових рішень.
Однак, усупереч наведеним вказівкам у частині обґрунтування вимог, засуджений, при повторному зверненні до касаційного суду, проігнорував вказівки Верховного Суду, наведені в ухвалі від 27 червня 2022 року, щодо недодержання вимог п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, зміст нової касаційної скарги засудженого по суті аналогічний попередній скарзі,  доводи його касаційної скарги знов фактично зводяться до його вказівок на неповноту судового розгляду, незгоду з наданою судами оцінкою доказам та по суті, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Крім того, не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, засуджений повторно не вказав, які саме доводи його апеляційної скарги були залишені поза увагою апеляційного суду.
 
Також ОСОБА_1 заперечуючи правильність вирішення судом цивільного позову потерпілої ОСОБА_2 , знову не навів жодних доводів на обгрунтування своєї позиції.
 
Колегія суддів повторно зауважує, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху. 
 
З огляду на викладене, оскільки засуджений повністю не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, колегія суддів Касаційного кримінального суду, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, вважає за необхідне повернути його касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
 
На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч.3 ст. 429 КПК, Суд, 
 
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2020 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 17 березня 2022 року повернути разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
ОСОБА_3                                         ОСОБА_4                                           ОСОБА_5