Дата документу 20.09.2022 Справа № 334/9579/13-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 334/9579/13-ц        Головуючий у 1 інстанції: Гнатюк О.М.
Провадження № 22-ц/807/1606/22        Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Кухаря С.В.,
       Крилової О.В.
при секретарі: Бєловій А.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про звернення стягнення, –

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року АТ КБ «ПриватБанк»» звернулось до суду з позовом, який неодноразово уточнювався, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В обґрунтування позову АТ КБ «ПриватБанк»» зазначав, що відповідно до укладеного договору №14.12609 від 06 липня 2007 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 34000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04 липня 2014 року.
Згідно з умовами зазначеного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.
У порушення зазначених норм закону та умов договору третя особа зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до завдання збитків позивачу, адже Банк залучив вільні кошти до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника, у зв`язку з чим поніс витрати зі сплати податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк»» і ОСОБА_1 (далі - Відповідач-1) 06 липня 2007 року уклали договір іпотеки № 14.12609/1 (далі - договір іпотеки), відповідно до якого Відповідач-1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 32.87 м2, житловою площею 17.50 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить Відповідачу-1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Ціна предмету іпотеки, зазначена сторонами договору, складала 75750 грн. 
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 (далі - Відповідач-2) 06 липня 2007 року уклали договір іпотеки № 14 .12609/2 (надалі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки Відповідач-2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 41.19 м2, житловою площею 20,50 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Майно належить Відповідачу-1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Зазначена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки склала 132563 грн.
У зв`язку з порушенням зобов`язань, заборгованість позичальника - ОСОБА_3 за кредитним договором № 14.12609 від 06 липня 2007 року, яка утворилася станом на 09 червня 2015 року, відповідно до заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог, перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 49223,68 доларів США, що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ на 22 квітня 2019 року (100 доларів США = 2685,3970 грн.) дорівнювала 1321851,22 грн. (один мільйон триста двадцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят одна гривня 22 коп.), що складається з:
-заборгованості за кредитом - 19086,55 доларів США = 512549,64 грн;
-заборгованості за відсотками - 12097,77 доларів США = 324873,15 грн;
-заборгованості з винагороди - 1268,73 доларів США = 34070,44 грн;
-заборгованості з пені - 16770,63 доларів США = 450357,99 грн.
На підставі зазначених обставин, з урахуванням останньої заяви про уточнення позовних вимог (том 2, а.с. 199-202), Банк просив:
- звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №14.12609/1 від 06 липня 2007 року) на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог ЗУ «Про іпотеку». Кошти, отримані від продажу нерухомого майна спрямувати на погашення вказаної кредитної заборгованості на користь АТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 14.12609 від 06 липня 2007 року перед АТ КБ «ПриватБанк», яка утворилася станом на 09 червня 2015 року і складає 49223,68 доларів США, що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ на 22 квітня 2019 року (100 доларів США = 2685,3970 грн.) дорівнює 1321851,22 грн., що складається з: заборгованості за кредитом — 19086,55 доларів США = 512549,64 грн.; заборгованості за відсотками — 12097,77 доларів США = 324873,15 грн, заборгованості з винагороди - 1268,73 доларів США = 34070,44 грн.; заборгованості з пені - 16770,63 доларів США = 450357,99 грн. 
- звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_4 та належить ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі Договору іпотеки № 14.12609/2 від 06 липня 2007 року) на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», з втриманням вимог ЗУ «Про іпотеку». Кошти, отримані від продажу нерухомого майна спрямувати на погашення вказаної кредитної заборгованості на користь АТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 14.12609 від 06 липня 2007 року перед АТ КБ «ПриватБанк», яка утворилася станом на 09 червня 2015 року і складає 49223,68 доларів США, що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ на 22 квітня 2019 року (100 Доларів США = 2685,3970 грн.) дорівнює 1321851,22 грн. (один мільйон триста двадцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят одна гривня 22 коп.). що складається з: заборгованості за кредитом — 19086,55 доларів США = 512549,64 грн.; заборгованості за відсотками — 12097,77 доларів США = 324873,15 грн.: заборгованості з винагороди - 1268,73 доларів США = 34070,44 грн.; заборгованості з пені - 16770,63 доларів США = 450357,99 грн.
- стягнути в солідарному порядку з відповідачів, понесені АТ КБ «ПриватБанк», судові витрати: зі сплати судового збору в сумі 19827,77 грн. та витрати на оплату судової експертизи в розмірі 22176,00 грн. 
Окрім зазначеного, банк просив повернути з державного бюджету України надмірно сплачений ним судовий збір в сумі 6884,99 грн. на його користь та скасувати заходи забезпечення позову, накладені на предмет іпотеки ухвалами суду від 26 серпня 2016 року по зазначеній справі.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено. 
Скасовано заходи забезпечення позову, які було вжито ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2016 року у цій справі.
Зобов`язано ГУ ДКС України в Запорізькій області повернути АТ КБ «ПриватБанк» надмірно сплачений судовий збір в сумі 6884,99 грн.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» в частині відмовлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2022 року в цій частині і ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
В частині скасування заходів забезпечення позову та повернення АТ КБ «ПриватБанк»» надмірно сплаченого судового збору просить рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2022 залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилково висновку, зазначивши про неможливість дослідити судом природу зміни відсоткової ставки у спірних правовідносинах. При цьому скаржник зазначає, що в період з 01 лютого 2009 року до 31 липня 2009 року Банк дійсно підвищив відсоткову ставку з 15 до 20 відсотків річних, яка нараховувалась на поточну заборгованість за кредитом. Відсутність доказів направлення Банком листа Позичальникові про підвищення відсоткової ставки, скаржник пояснює значною тривалістю розгляду справи в суді. На думку скаржника, сплата позичальником кредиту за новою відсотковою ставкою підтверджує прийняття ним пропозиції кредитора про підвищення такої ставки. Крім того, Банк зазначає, що надавав суду всі необхідні докази (судово-економічні експертизи, виписки за рахунками, розрахунки заборгованості на будь-яку дату та будь-який період з будь-якими вихідними даними), а тому суд мав усі правові підстави для встановлення розміру заборгованості за кредитом і задоволення позову.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів заперечує проти доводів апеляційної скарги, вказує на їх безпідставність, оскаржуване рішення вважає обґрунтованим, просить залишити скаргу без задоволення.
       02 серпня до апеляційного суду надійшов відзив третьої особи – ОСОБА_3 на апеляційну скаргу Банку, у якому вона заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить зашити її без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін, також просила розглянути справу без її участі.
       У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Якушев С.О. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити із зазначених у скарзі підстав.
       Представника відповідачів – адвокат Леонова Л.М. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (т. 10, а.с.63,64).
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності учасників, які не з`явились.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників позивача та відповідачів у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з існуванням боргу за кредитним договором, суд першої інстанції керувався тим, що позивач не надав доказів, а також детального розрахунку розміру такої заборгованості за кредитним договором, чим позбавив можливості суд дослідити правову природу зміни відсоткової ставки у спірних правовідносинах, чи відбулись такі зміни правомірно, із дотриманням процедури, визначеної умовами кредитного договору, що впливає на визначення загального розміру заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки у справі.
Колегія суддів погоджується із таким висновком з огляду на таке..
Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека – вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотекодавець – особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.
Майновий поручитель – особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.
Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
У статті 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання – звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи та не заперечувалось учасниками, що 06 липня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитну угоду № 14.12609, згідно з якою ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 34000 дол. США зі сплатою за користування ним 15 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04 липня 2014 року.
Відповідно до п. 1.1 Кредитної угоди, предметом цієї угоди є загальні умови і порядок надання Банком, у рамках Програми мікрокредитування, кредиту Позичальнику. Кредит надається при наявності вільних коштів. Надання коштів здійснюється окремими частинами - Траншами кредиту (Транш - визначена сума коштів, обговорена в договорі про видачу Траншу, надана в рамках кредитної Угоди), сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму, обговорену п. 1.2 даної Угоди. Видача частин кредиту здійснюється після підписання договору про видачу Траншу, на термін і на умовах, передбачених у даній Угоді, а також у договорі про видачу Траншу. Позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит, сплатити відсотки і винагороду в терміни, встановлені даною Угодою і договорами про видачу Траншів у повному обсязі.
Відповідно до п. 1.2 Кредитної угоди, загальна сума кредиту в рамках кредитної Угоди: 34 000 доларів США.
Згідно з п. 1.3 Кредитної угоди, термін повернення кредиту й окремих частин - Траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу Траншів кредиту, а також Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід`ємними додатками до договорів про видачу Траншів, але не пізніше 04 липня 2014 року.
Відповідно до п. 1.4 Кредитної угоди, кредит надається на споживчі цілі. Ціль надання окремих частин кредиту - Траншів, уточнюється в п. 1.4 договорів про видачу Траншів.
Відповідно до п. 3.1 Кредитної угоди, виконання зобов`язань Позичальника за цією Угодою і договорам про видачу Траншів забезпечується:
3.1.1. Іпотечним договором № 14.12609/1 від 06 липня 2007 року із ОСОБА_1 .
3.1.2. Іпотечним договором № 14.12609/2 від 06 липня 2007 року з ОСОБА_2 .
Відповідно до п. 4.3 Кредитної угоди, при порушенні позичальником, будь-якого із зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.10 цієї Угоди, а також п.п. 1.3, 2.2.3 договорів про видачу Траншів Позичальник сплачує банку відсотки за користування траншем кредиту в розмірі: 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.
При порушенні Позичальником якого-небудь зобов`язання передбаченого Кредитною Угодою, Позичальник несе відповідальність передбачену Розділом 6 Кредитної угоди № 14.12609 від 06 липня 2007 року, та чинним законодавством України.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 (Відповідач -1) 06 липня 2007 року уклали договір іпотеки № 14.12609/1, відповідно до якого Відповідач-1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 32.87 м2, житловою площею 17.50 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить Відповідачу-1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 75750 грн. 
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 (Відповідач-2) 06 липня 2007 року уклали договір іпотеки № 14 .12609/2 , відповідно до якого Відповідач-2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 41.19 м2, житловою площею 20,50 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Майно належить Відповідачу-1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 132563 грн. 
Пунктом 18.8 (п.п. 18.8.1-18.8.3) зазначених іпотечних договорів № 14 .12609/1 та № 14.12609/2 від 06 липня 2007 року визначено, що іпотекодержатель має право, з метою задоволення своїх вимог: звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання Позичальником/Іпотекодавцем якого-небудь із зобов`язання, передбаченого кредитним договором, воно не буде виконано; вимагати дострокового виконання всіх зобов`язань за кредитною угодою, а в разі невиконання – звернути стягнення на предмет іпотеки; звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитною угодою у випадках порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами кредитної угоди та договорів про видачу траншу/ порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором/ виявлення іпотекодержателем погіршення стану предмету іпотеки та (або) нецільового використання предмету іпотеки або зменшення вартості предмету іпотеки понад норми нормального фізичного зносу, або фактичної часткової відсутності предмету іпотеки/ встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в кредитній угоді та договорах про видачу траншу або в цьому договорі/ смерті іпотекодавця/ порушення кримінальної справи відносно іпотекодавця. 
Відповідно до пункту 18.9 іпотечних договорів № 14.12609/1 та № 14 .12609/2 від 06 липня 2007 року, сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання кредитної угоди або зміни її умов, при наявності невиконаних зобов`язань на момент розірвання або внесення змін. 
Крім того, у пункті 18.10 іпотечних договорів № 14.12609/1 та № 14.12609/2 від 06 липня 2007 року зазначено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з п.п. 18.6, 18.8.1, 18.8.2, 18.8.3, 18.9 цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої, передбачені п.п. 2,4 цього Договору, вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року, у справі № 0417/9924/2012 відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 14.12609 від 06 липня 2007 року у розмірі 23 951,91 доларів США.(а.с. 83-87).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2015 року відмовлено ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у відкритті касаційного провадження у зазначеній справі.
У вищезазначеному рішенні суди дійшли висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не знайшли свого підтвердження та належного обґрунтування, оскільки позивач в порушення вимог ст. 131 ЦПК України не надав належних доказів на підтвердження правильності розрахунку заборгованості, не довів фактичної суми заборгованості за кредитним договором, яка була предметом позову, та часу її виникнення. Визначено, що дії позивача щодо не надання на дослідження експертові в повному об`ємі необхідних документів, вчинили перешкоду для повного та всебічного з`ясування обставин справи, а тому суди не знайшли законних підстав для задоволення позовних вимог Банку та відмовили у їх задоволені у зв`язку з недоведеністю.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у цій справі є звернення стягнення на предмет іпотеки за договорами, які були укладені для забезпечення зобов`язання  ОСОБА_1  за кредитним договором № 14.12609 від 07 липня 2007 року, в той час як у цій справі вона виступає в якості третьої особи, яка не зваляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
Правове становище третіх осіб у процесі посідають особи, які мають юридичний інтерес до справи, але інтерес, який не є рівноцінним інтересам сторін (позивача чи відповідача). Інститут третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зумовлений перш за все необхідністю забезпечити можливість здійснення відповідними суб`єктами права регресу (Постанова Верховного суду від 18 серпня 2021 року у справі №572/3632/15).
Процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору відрізняється за обсягом прав та обов`язків. 
Оскільки ОСОБА_1 не є відповідачем у справі, вона не має можливості оскаржити суму заборгованості, заявлену банком у справі.
Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги вищезазначене рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року у справі № 0417/9924/2012, яким під час вирішення питання про стягнення заборгованості зокрема із ОСОБА_3 , суди не встановили обов`язку повернення будь-яких коштів за договором № 14.12609 від 06 липня 2017 року, в забезпечення якого укладено договори іпотеки з відповідачами у справі, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, суд зобов`язаний з`ясовувати дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якого банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а тому відсутність правильних та обґрунтованих висновків про дійсний розмір заборгованості за основним зобов`язанням виключає можливість задоволення позову.
З матеріалів справи вбачається, що під час її розгляду проведено дві комісійні судово-економічні експертизи.
Так, відповідно до висновку експерта № 696/697-16 від 25 травня 2016 року, з урахуванням дослідження умов кредитного договору № 14.12609 від 06 липня 2007 року, розрахунку заборгованості, матеріалів справи тощо, встановлено, що за період з 06 липня 2007 року по 09 червня 2015 року розмір боргу ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк», який утворився станом на 09 червня 2015 року та визначений в розрахунку заборгованості підтверджується частково та становить 49389,52 дол. США. Проте, з урахуванням результатів здійсненого дослідження, випливає, що наявний і матеріалах справи Розрахунок заборгованості за договором № 14.12609 від 06 липня 2007 року не відповідає умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору, розрахунковим документом щодо видачі та погашення кредиту та не відповідає нормативно-правовим актам України, оскільки при проведенні дослідження підтверджується частково на суму 49389,52 дол. США (т. 1, а.с. 177-191). 
Відповідно до висновку комісійної судової економічної експертизи № 9808/11400 від 25 листопада 2016 року, встановлена заборгованість ОСОБА_3 за кредитною угодою № 14.12609 від 06 липня 2007 року станом на 09 червня 2015 року у розмірі 49223,68 дол. США.; розрахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо заборгованості ОСОБА_3 за кредитною угодою №14.12609 від 06.07.2007 станом на 09.06.2015 року відповідає умовам зазначеної кредитної угоди та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту, в частині визначення заборгованості за кредитом в сумі 19086,55 дол. США. Розрахунок банку заборгованості ОСОБА_3 за кредитною угодою № 14.12609 від 06.07.2007 станом на 09.06.2015 року в частині визначення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту та пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитною угодою, згідно з проведеними дослідженнями, не відповідає умовам вказаної кредитної угоди та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту (т.2, а.с.14-20). 
На думку апеляційного суду, зважаючи на те, що позиція скаржника щодо суми заборгованості неодноразово змінювалась, скаржник не надав доказів, та детального розрахунку розміру заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з існуванням боргу за кредитним договором у повному обсязі.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України",  № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»» – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2022 року у цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 29 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: