Справа № 309/631/21

П О С Т А Н О В А
іменем України

        31 жовтня 2022 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю., 
розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 07 грудня 2021 року, ухвалене суддею Кемінем В. Д.,
у с т а н о в и в:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. 
Позов обґрунтувала тим, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проживає окремо від сина. 
На підставі рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 19.08.2015 із ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначала, що на даний час син є повнолітнім і з 22.09.2020 навчається на денній формі навчання, за спеціальністю «Сестринська справа», у комунальному закладі «Хустський базовий медичний фаховий коледж» Закарпатської обласної ради, у зв`язку з чим ніде не працює і не може заробляти кошти на своє життя, харчування, одяг, навчання тощо.
Зауважувала і те, що, після досягнення сином повноліття, відповідач хоч і допомагає йому матеріально, однак цих коштів не є достатньо. При цьому ОСОБА_2 є здоровим, матеріально забезпеченим, працює начальником ТСЦ 2144 РСЦ МВС України в Закарпатській області, отримує пенсію за вислугу років, має достатньо нерухомого майна та інших осіб на утриманні не має. Натомість, вона не працює, доходів не отримує. 
Посилаючись на наведені вище обставини просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь сина ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 грн щомісячно із дня звернення до суду з цим позовом. 
Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 07 грудня 2021 року цей позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання, у розмірі 3 500 грн щомісячно, починаючи з 01 квітня 2021 року, але не більше, ніж до досягнення ним 23-ох річного віку, за умови продовження навчання.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою цього ж суду від 09 грудня 2021 року виправлено описку в резолютивній частині зазначеного вище рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 07.12.2021, а саме в частині дати з якої починається стягнення аліментів на 01 березня 2021 року.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2021 року заяву представниці позивачки ОСОБА_1 – адвокатки Микити М.Ф. про стягнення з відповідача ОСОБА_2 понесених витрат на правову допомогу - залишено без розгляду за заявою цієї представниці позивачки.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду від 07.12.2021 позивачка ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. 
Скарга загалом мотивована тим же доводами, які наведені в позовній заяві, а також тим, що місцевим судом належним чином не враховано те, що на підставі рішення Хустського районного суду від 19.08.2015 з ОСОБА_2 стягувались аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн щомісячно, однак згодом, відповідно до постанови Закарпатського апеляційного суду від 29.05.2019, було змінено таке стягнення з нього аліментів на ј частину з усіх видів його доходів (заробітку), що фактично складало біля 6 000 грн щомісячно. 
Зазначала, що після досягнення сином повноліття і продовження навчання, відповідач не достатньо допомагає йому матеріально та надсилає на рахунок мізерні суми коштів у вигляді 100 чи 150 грн, що є образливим для сина, а відтак вона вимушена була звернутися до суду з позовом у цій справі, так як сама ніде не працює, доходів не отримує. 
Зауважувала і те, що ОСОБА_2 працює начальником ТСЦ 2144 РСЦ МВС України в Закарпатській області, отримує заробітну плату, а також отримує дві пенсії, оскільки працював керівником ДАІ Хустського РВ УМВС України в Закарпатській області. Відповідач має чималу кількість нерухомого майна, а саме: житлові будинки, земельні ділянки, гараж, легковий автомобіль марки «Шкода супер Б», готівкові кошти на банківських рахунках. Згідно з декларацією про доходи ОСОБА_2 від 28.03.2020, він придбав легковий автомобіль за 13 767 доларів США, що еквівалентно 381 397 грн, а у 2019 році задекларував дохід у розмірі 460 132 гривень. 
Стверджувала, що інших осіб на утриманні ОСОБА_2 не має, а тому, з урахуванням наведеного вище, він у змозі надавати щомісячну матеріальну допомогу в розмірі 20 000 грн повнолітньому сину, який продовжує навчання. 
З огляду на наведене просила оскаржене рішення місцевого суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким її позовні вимоги в інтересах повнолітнього сина задовольнити.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 07 червня 2022 року, зокрема поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 07.12.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 посилався на її безпідставність і надуманість, просив у задоволені такої відмовити, а оскаржене рішення суду залишити без змін. 
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 05 липня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання. 
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, установленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, окрім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 місцевий суд виходив із їх часткової доведеності та обґрунтованості, проте колегія суддів із цим висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може, оскільки таких суд дійшов із порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Щодо підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципу) цивільного судочинства є диспозитивність.
Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України «Диспозитивність цивільного судочинства» суд розглядає справи, зокрема в межах заявлених вимог.
Частиною третьою ст. 199 Сімейного кодексу України (далі – СК України) передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той із батьків, з ким проживає повнолітня дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. 
Тобто в даному випадку самостійне право на звернення до суду з позовом є альтернативним - або одним із батьків з ким проживає повнолітня дочка чи син, або безпосередньо самою повнолітньою дочкою чи сином. 
У позовній заяві ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на користь повнолітнього сина  ОСОБА_3 . 
Свої позовні вимоги (предмет позову) позивачка ОСОБА_1 не змінювала.
Проте суд першої інстанції, задовольняючи частково вимоги ОСОБА_1 , стягнув з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 не на користь останнього, а на користь позивачки ОСОБА_1 , які вона на свою користь стягувати не просила, а відтак місцевий суд вийшов за межі позовних вимог, чим порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства, що є підставою для скасування рішення суду. 

Щодо суті заявлених позовних вимог

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що сторонами не заперечується та підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Угорською Республікою (а.с.5, 6).
На час звернення у березні 2021 року до суду із цим позовом син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), проживає разом зі своєю матір`ю позивачкою ОСОБА_1 та з 21 вересня 2021 року зарахований на перший курс денної форми навчання за спеціальністю «Сестринська справа» КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж» Закарпатської обласної ради, за кошти державного (регіонального) бюджету, що підтверджується відповіддю даного комунального закладу за № 41 від 11.03.2021 на адвокатський запит ОСОБА_4 (а.с.33).
Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17.09.2020 убачається, що діяльність ОСОБА_1 як суб`єкта господарювання є припиненою (а.с.25-27).
Як убачається з довідок про доходи за місцем роботи ОСОБА_2 , виданих регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Закарпатської області за № 1/06.07.21, № 3/06.07.21, № 4/06.07.21, відповідачу: з січня по червень 2020 року була нарахована заробітна плата у розмірі 147 683,73 грн, із якої утримано, зокрема аліменти - 24 408,67 грн; з червня по грудень 2020 року нарахована заробітна плата у розмірі 185 035,76 грн, із якою утримано, зокрема аліменти - 14 134,95 грн; з січня по лютий 2021 року нарахована заробітна плата у розмірі 49 142,21 гривень (а.с.82, 83, 85).
Відповідно до довідок про доходи пенсіонера ОСОБА_2 , виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 17.06.2021 за № 388/02.03 і № 389/02.03, відповідач отримує пенсію за вислугу років та за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 отримав пенсію загалом у розмірі 59 687,44 грн, а за період з 01.01.2021 по 01.06.2021 - 29 343,66 гривень (а.с.76, 77).
Відповідач ОСОБА_2 приймає участь у матеріальному забезпеченні повнолітнього сина, що підтверджується довідками АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 30.03.2021 про переказ у період з 27.08.2020 /дня досягнення сином повноліття/ до 24.03.2021 /дня подання відзиву на позов/, тобто майже за 9 місяців, коштів на банківську картку сину в загальному розмірі на суму 27 200 грн, що становить майже 3 000 грн щомісячно (а.с.36-39), а відтак це спростовує надуманий довід апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 про надання відповідачем повнолітньому сину матеріальної допомоги в мізерній сумі по 100 чи 150 гривень.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання й у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.
Статтею 199 СК України установлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання й у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (ч. 1 ст. 201 СК України).
Частиною першою ст. 182 СК України врегульовано, що при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних права; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).
При установленні потреби в утриманні повнолітньої дочки чи сина суд повинен ураховувати всі джерела, що утворюють її/його дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Отже, однією із обов`язкових обставин, що підлягають доказуванню в цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати таку матеріальну допомогу.
У матеріалах цієї справи наявні докази на підтвердження тієї обставини, що відповідач ОСОБА_2 має можливість та спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Зважаючи на те, що матеріали справи не містять жодних відомостей про припинення повнолітнім сином сторін ОСОБА_3 навчання на денній формі та враховуючи не досягнення ним 23-ого віку, відсутність у нього самостійних доходів, а відтак він потребує матеріальної допомоги від своїх працездатних батьків, які можуть її надавати.
Визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , а також із урахуванням матеріалів справи та фактичних обставин справи (у тому числі: 1) відсутністю витрат як позивачкою ОСОБА_1 , так і самим ОСОБА_3 власних коштів за саме навчання, адже останній навчається за рахунок державного /регіонального/ бюджету; 2) відсутністю значних витрат на проїзд між різними населеними пунктами, оскільки місце проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 (а.с.7) і місце його навчання у КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж» по АДРЕСА_2 (а.с.33) знаходяться в одному і тому ж населеному пункті - м. Хуст; 3) відсутністю потреби у зв`язку з навчанням ОСОБА_3 винаймати за власний кошт окреме житло, так як місце його проживання і навчання є в межах одного населеного пункту; 4) позивачка не має на утриманні інших осіб, не є непрацездатною, хворою тощо особою і може за бажанням улаштуватися на роботу з метою також надання матеріальної допомоги своєму сину, у пошуках роботи у центрі зайнятості не перебуває, а протилежне матеріали справи не містять, та за правилами ст. 141 СК України мати, батько мають, зокрема рівні обов`язки щодо своєї дитини), колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення позову у розмірі 3 500 гривень щомісячних аліментів, які будуть у достатній мірі забезпечувати необхідні витрати ОСОБА_3 . Саме такий розмір аліментів у сумі 3 500 грн, на думку апеляційного суду, відповідатиме інтересам повнолітнього ОСОБА_3 , покриватиме суттєву частину витрат на нього у зв`язку з продовженням навчання і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб ОСОБА_3 та не порушуватиме правила щодо рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання повнолітнього сина.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, апеляційний суд уважає, що позивачка частково довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми доказами свою вимогу, яка поза розумним сумнівом частково знайшла своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає частково слушними, оскільки вони спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин рішення місцевого суду не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
За приписами пункту 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, а відтак із відповідача на користь держави слід стягнути (з урахуванням положень частин 1, 2 ст. 4 зазначеного Закону, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік») судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 17,5% ((3 500/20 000) х 100 = 17,5%)), що становить 158,9 грн із 908 грн (0,4 із 2 270 грн прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021).
Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 07 грудня 2021 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 01 березня 2021 року, але не більше, ніж до досягнення ним 23-ох річного віку, за умови продовження навчання.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 158 (сто п`ятдесят вісім) гривень 90 копійок судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 31 жовтня 2022 року
Суддя-доповідачка

Судді