ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 вересня 2022 року           справа №200/14140/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу   ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 р. у справі № 200/14140/21 (головуючий І інстанції суддя Лазарєв В.В.) за позовом  ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (відповідач-2) про визнання   дій протиправними та зобов`язання  вчинити певні дії,
                                                           
                                                    ВСТАНОВИВ:

Позивач 22.10.2021 року звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з  позовними вимогами до   відповідачів, в яких просив суд: 
1) визнати протиправним та скасувати рішення від 26.08.2021 року № 056650006216 про відмову в призначенні пенсії відповідно до ч. 3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; 
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву від 17.08.2021 року про призначення пенсії та зарахувати до пільгового стажу період навчання у Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1988 року по 19.06.1992 року, періоди роботи з 28.01.2009 року по 27.02.2009 року,   з 08.01.1992 року по 08.03.1992 року, з 03.04.2006 року по 10.04.2006 року, з 06.05.2006 року по 25.07.2006 року, з 26.11.2007 року по 30.11.2007 року, з 28.01.2009, року по 27.02.2009 року, з 15.02.2010 року по 26.10.2010 року, з 17.11.2014 року по 23.12.2014 року, з 15.06.2015 року по 20.11.2017 року, з 22.11.2017 року по 17.08.2021 року відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", застосувавши при розрахунку стажу пенсії роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від року працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст.14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням висновків суду;
3) вирішити питання судових витрат (а.с. 2-4).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі № 200/14140/21 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 26 серпня 2021 року № 056650006216 про відмову у призначенні пенсії позивачу.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву позивача   від 17 серпня 2021 року про призначення пенсії, із зарахуванням до пільгового стажу періоду навчання з 01.09.1988 року по 19.06.1992 року, періодів роботи з 08.01.1992 року по 08.03.1992 року, з 03.04.2006 року по 10.04.2006 року, з 06.05.2006 року по 25.07.2006 року, з 26.11.2007 року по 30.11.2007 року, з 28.01.2009, року по 27.02.2009 року, з 15.02.2010 року по 26.10.2010 року, з 17.11.2014 року по 23.12.2014 року, з 15.06.2015 року по 20.11.2017 року, з 22.11.2017 року по 17.08.2021 року, застосувавши при розрахунку стажу роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від року працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст.14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 137-141). 
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду в частині щодо зобов`язання відповідача 2 повторно розглянути його заяву від 17 серпня 2021  про призначення пенсії та прийняти в цій частині інше рішення, а саме: зобов`язати відповідача 1 повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та вказує на те, що його місцем проживання є м. Покровськ, тобто територіальний орган, до якого було подано заяву про призначення пенсії, є  саме відповідач-1 та відповідно задоволення позову в цій частині повинно було бути саме шляхом  зобов`язання повторно переглянути заяву позивача про призначення пенсії Головне управління Пенсійного фонду України  в Донецькій області.
Також вважає, що  судом першої інстанції обрано невірний спосіб захисту порушеного права.  
Відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції і винести  нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної  скарги зазначає про те, що для розрахунку пільгового стажу позивача підпадає частина перша половина п. 3 ст. 114 Закону № 1058, і, відповідно, позивач може мати право на пенсію незалежно від віку якщо позивач був безпосередньо зайнятий повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах не менше 25 років.
Необхідною умовою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за Списком № 1 є наявність стажу на зазначених роботах, для чоловіків – 10 років та досягнення віку – 50 років.
Враховуючи дані довідок та дані з реєстру застрахованих осіб, пільговий стаж позивача склав 10 років 6 місяців 4 дні, у тому числі військова служба – 1 рік 11 місяців 4 дні.
До пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 28.01.2009 по 27.02.2009, оскільки в Індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні дані про сплату страхових внесків; що стосується зарахування періоду з 28.11.2017 по 17.08.2021, то неможливо встановити чи дійсно позивач продовжував працювати на підприємстві  і на якій саме посаді; що стосується зарахування періоду навчання з 01.09.1988 по 19.06.1992, то технікум у переліку закладів відсутній; довідка про період навчання в Селидівському гірничому технікумі не відповідає вимогам  діючого законодавства.
Таким чином, вважає рішення управління від 26.08.2021 року № 056650006216 законним та таким, що прийняте відповідно та з урахуванням норм діючого законодавства.
У відзиві на апеляційну скаргу  відповідач 1 просить відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.     
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що  позивач є громадянином України, про що свідчить копія паспорту (а.с. 5-6).
17 серпня 2021 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії  на пільгових умовах.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 26 серпня 2021 року № 056650006216 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу (а.с. 7).
Вказаним рішенням до пільгового стажу позивача не зараховано період навчання у Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1988 року по 19.06.1992 рік, оскільки в наданій довідці відсутня інформація про дату її видачі та номер. Згідно розрахунку стажу, до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи позивача з   28.01.2009  по 27.02.2009 року, оскільки необхідно долучити довідку про сплату страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких проводилась трудова діяльність.  
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
За визначенням частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003  року № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV)).
Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV передбачено право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані  згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV встановлено, що, відповідно до цього Закону, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV занотовано, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У відповідності до пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону  № 1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.
Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
У відповідності до статті 14  Закону № 1788-XII працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за Списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.
Вищевказана норма закону кореспондується із частиною 3 статтею 114 Закону № 1058-IV (чинна редакція) працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пункту 20 Порядку  № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим  наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Списки № 1, 2 затверджені  постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173  застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994  року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені  постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.
Щодо зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 28.01.2009 року по 27.02.2009 року суд зазначає наступне.
Приписами частини 2 статі 24 Закону № 1058-V страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року № 401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України № 1854 від 12 грудня 2002 року та № 303 від 12 березня 2003 року.
У відповідності до пункту 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637 (далі також - Постанова № 637), у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).
За приписами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб. Пенсійний фонд України (далі - Пенсійний фонд) - це орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.
Статтею 16 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", визначено, що державний реєстр створюється для забезпечення в тому числі ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації.
За правилами ст. 20 Закону України  "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", передбачено які відомості містить реєстр застрахованих осіб. Зі змісту даної статті вбачається, що вказаний реєстр містить відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості, в тому числі і відомості про особливі умови праці, що дають право на пільги із загальнообов`язкового державного соціального страхування, відомості про облік стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства.
Згідно індивідуальних відомостей позивача  форми ОК-5 від 17.08.2021 року інформація щодо роботи за період  з 28.01.2009 року по 27.02.2009 року відсутня  у відповідному реєстрі.
Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу періоду роботи з 28.01.2009 року по 27.02.2009 року.
Щодо не зарахування до пільгового стажу періоду навчання з 01.09.1988 року по 19.06.1992 року суд зазначає наступне.
Під час розгляду справи судами встановлено, що у відповідності до диплому серія НОМЕР_1 позивач навчався в Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1988 року по 19.06.1992 року (а.с. 17).
Записами у трудовій книжці позивача підтверджено, що позивача 12.01.1992 р. прийнято на роботу  прохідником 5 розряду.
За змістом положень статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту»  від 10.02.1998 року № 103/98-ВР, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Отже, враховуючи, що перерва між днем закінчення позивачем навчання і днем працевлаштування за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників не перевищує трьох місяців, суд першої інстанції дійшов вірного   висновку, що період навчання позивача в Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1988 року по 19.06.1992 року підлягає зарахуванню до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Під час розгляду справи, судами встановлено, що із записів у трудовій книжці позивача  вбачається,  що позивач працював прохідником з 05.04.1995 року по 30.11.1995 року, з 19.03.1996 року по 22.06.1997 року, з 03.04.2006 року по 10.04.2006 року, з 06.05.2006 року по 25.07.2006 року, з 26.07.2006 року по 05.10.2006 року, з 26.11.2007 року по 29.11.2007 року, з 30.11.2007 року по 14.11.2008 гірничим майстром підземним, з 02.04.2009 року по 25.06.2009 року, з 06.07.2009 року по 30.08.2009 року прохідником, з 02.11.2009 року по 05.02.2010 року гірничим робочим підземним, з 15.02.2010 року по 26.10.2010 року, з 08.11.2010 року по 04.11.2014 року прохідником, з 17.11.2014 року по 14.06.2015 року, з 15.06.2015 року по 20.11.2017 року помічником начальника дільниці, з 22.11.2017 року по 17.08.2021 року прохідником з повним робочим днем під землею (а.с. 41-48).
Також в матеріалах справи міститься довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 290 від 17.08.2021 р. У вказаній довідці наявні підписи посадових осіб, штамп та засвідчені печаткою підприємства (а.с. 74).
Відповідач не заперечує, що вказані посади належать до Списку № 1.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що у оскаржуваному рішенні не зазначено про відмову у зарахуванні періодів роботи позивача з 08.01.1992 року по 08.03.1992 року, з 03.04.2006 року по 10.04.2006 року, з 06.05.2006 року по 25.07.2006 року, з 26.11.2007 року по 30.11.2007 року, з 15.02.2010 року по 26.10.2010 року, з 17.11.2014 року по 23.12.2014 року, з 15.06.2015 року по 20.11.2017 року, з 22.11.2017 року по 17.08.2021 року. Отже, відсутні підстави для невключення вищевказаних періодів роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Висновок суду про зарахування вказаних періодів  в цій частині  є зайвим, тим більше, що пенсійним органом здійснено розрахунок трудового стажу, до якого ці періоди враховані (а.с. 7 зв.бік – 8).
Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди роботи за провідними професіями із застосуванням роз`яснення Міністерства соціального забезпечення  України від 20.01.1992 р. № 8, суд зазначає наступне.
Роз`ясненням Міністерства соціального забезпечення  України від 20.01.1992 р. № 8 працівникам, зайнятим на підземних роботах та у металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку відповідно до ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", але не відпрацювали повного стажу, передбаченого зазначеною статтею 14, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної роботи та роботи у металургії із зарахуванням до стажу:
- кожного повного року роботи гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого прокату - за 1 рік 3 місяці;
- кожного повного року роботи, передбаченої у відповідних розділах Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, - за 9 місяців.
Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за Списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.
Суд зазначає, що фактично ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» дублює положення ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, враховуючи, що позивач працював прохідником, гірничим робочим підземним тобто за професіями, що передбачені ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як провідні суд приходить до висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням роз`яснення  Міністерства соціального забезпечення  України від 20.01.1992 р. № 8.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
За змістом пункту 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі чоловіки - після досягнення 50 років і при  стажі  роботи  не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
Таким чином Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку з цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV- з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Положення зазначеним нормативно-правових актів суперечать один одному.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
В рішенні у зразковій справі № 360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суперечність положень Законів України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV в частині врегулювання питань призначення пенсій на пільгових умовах, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в межах зразкової справи № 360/3611/20 дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим ля особи, а не Закону № 1058-ІV. При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправним рішення відповідача від 26 серпня 2021 року № 056650006216 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки воно прийнято без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, а отже не відповідає вимогам Конституції та законам України та підлягають скасуванню.
При вирішенні цієї справи суд врахував висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 333/3704/16-а.
Стосовно доводів позивача про зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути його заяву про призначення пенсії, суд зазначає таке.
Згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, (далі - Порядок 22-1) зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено, що структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов  вірного висновку про зобов`язання повторно розглянути заяву позивача саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області.
Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістомгідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.  
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції в частині періодів, які необхідно зарахувати до пільгового стажу позивача при повторному розгляді його заяви. 
За визначенням ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги     ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 р. у справі № 200/14140/21 - задовольнити частково.
Рішення    Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 р. у справі № 200/14140/21  - змінити.
Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року викласти в наступній редакції:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву позивача   від 17 серпня 2021 року про призначення пенсії, із зарахуванням до пільгового стажу періоду навчання з 01.09.1988 року по 19.06.1992 року, застосувавши при розрахунку стажу роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від року працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 19 вересня 2022 року.
Головуючий суддя                                                                                            Г.М. Міронова
Судді                                                                                                                  І.В. Геращенко
                                                                                                                           Е.Г. Казначеєв